Абі Варбург
Абі Варбург | |
---|---|
нім. Abraham Moritz Warburg | |
![]() | |
Народився | 13 червня 1866[1][2][…] Гамбург, Німецький союз[1] |
Помер | 26 жовтня 1929[1][2][…] (63 роки) Гамбург, Веймарська республіка, Німецький Райх[1] ·інфаркт міокарда |
Поховання | Ольсдорфський цвинтар |
Країна | ![]() |
Діяльність | мистецтвознавець, викладач університету |
Alma mater | Боннський університет Йоганнеумd |
Галузь | Мистецтвознавство |
Заклад | Гамбурзький університет |
Вчителі | Adolf Michaelisd |
Відомий завдяки: | Творець іконології |
Рід | Warburg familyd[4] |
Батько | Moritz M. Warburgd[5] |
Мати | Charlotte Esther Oppenheimd[5] |
Брати, сестри | Пол Варбург[5] Макс Варбург Фелікс Варбург[5] Fritz M. Warburgd |
У шлюбі з | Mary Warburgd[5] |
Діти | Marietta Bradend Max Adolf Warburgd Frede Warburgd |
![]() |
Абі (Абрахам) Моріц Варбург (нім. Abraham Moritz Warburg, 13 червня 1866, Гамбург — 26 жовтня 1929, Гамбург, Німеччина) — німецький історик мистецтва.
З родини відомих єврейських банкірів, що в XVI ст. перебралися з Італії (Болонья) до Варбурга, Німеччина. Старший з семи дітей Моріца та Шарлотти Варбург. Не став продовжувати родинну справу (спадкоємцем натомість став молодший син сімейства, Макс Варбург, 1867-1946). Його братами були американські фінансисти Пол Варбург та Фелікс Варбург.
Незважаючи на консервативне єврейське виховання та вплив родичів, Варбург з дитинства виступав проти релігійних ритуалів, яких дотримувалась родина. І замість того, щоб робити кар'єру раввина, лікаря або адвоката, почав вивчати історію.
У 1886 році почав вивчати археологію та історію мистецтв, а також медицину, психологію, історію релігії в Бонні, Мюнхені, Страсбурзі, серед його викладачів були Герман Узенер та Карл Лампрехт. Продовжив навчання у Мюнхені та у Страсбурзі, де під керівництвом Губерта Янтішека працював над дисертацією за двома шедеврам Боттічеллі — Народження Венери і Весна.
У 1888-1889 рр. вивчав історію цих картин у Флоренції. Варбурга Абі цікавило використання природничих наук у гуманітарній сфері.
Завершив і видав дисертацію у 1893 р. По закінченні докторантури, Варбург протягом двох семестрів навчався на медичному факультеті Берлінського університету, де відвідував лекції з психології.
У 1893-1895 працював у Флоренції.
Наприкінці 1895 р. його брат Пол одружився у Нью-Йорку, і Абі використав цю нагоду для подорожі в США. Протягом зими він побував у Колорадо, Нью-Мексико та Пасадені. Повернувшись до Пуебло навесні, Варбург зустрічався з антропологами Джеймсом Муні та Френком Гамільтоном Кашингом у Смітсонівському інституті. Саме Кашинг надихнув Варбурга на подорож регіонами індіанців пуебло. Важливою частиною подорожі було перебування у резервації племені хопі. Варбург був вражений їхньою культурою, архітектурою, ритуалами, а також мистецтвом династії художників-керамістів Нампейо. Разом із менонітським місіонером Генрі Вотом, Варбург став свідком підготовки до церемонії кінця зими.
У 1897 р. Абі Варбург одружився художницею Марі Герц, яка була дочкою сенатора з Гамбургу. У цьому шлюбі народилось троє дітей: Маріетта (1899—1973 рр.), Макс Адольф (1902—1974 рр.) та Фред (1904—2004). У 1898 р. Варбург із сім'єю оселився у Флоренції. Там серед їхнього оточення були: скульптор Адольф фон Гільдебрандт, поетеса Ізольда Курц, архітектор Герберт Хорн. Під час перебування у Флоренції Варбург досліджував умови життя художників Ренесансу. Робота у Флоренції дала йому змогу у 1899 р. провести серію лекцій, присвячених Леонардо да Вінчі, які мали місце у Кунстхалле у Гамбурзі. На цих лекціях обговорювалась вплив на мистецтво Леонардо творчості римського архітектора Вітрувія. Окрім цього Варбург займався питанням пов'язаності мистецтва Ботічеллі з античним одягом. Жіночий одяг набуває символічного значення у відомому есе Варбурга на прикладі одягу німф та Богородиці на фресці Доменіко Гірляндайо у базиліці Санта-Марія-Новелла.
У 1902 р. Абі Варбург разом із сім'єю повернувся до Гамбургу, де він прочитав серію лекцій, присвячених своїм дослідженням у Флоренції. Не прийняв пропозицію викладати в Університеті Мартіна Лютера у 1912, натомість став членом правління Гамбурзького музею етнології. Окрім цього після 1919 року викладав у Гамбурзькому університеті. Тоді вже з'явилися ознаки психічного захворювання, які позначалися на його викладанні. Він страждав від нападів депресії та шизофренії і у 1921-1924 рр. лікувався в неврологічній клініці Людвіга Бинсвангера у Кройцлінгені. Після виписки з лікарні періодично читав лекції та проводив семінари (у 1924-1929). Помер у 1929 р. від інфаркту міокарда.
У 1909 році заснував бібліотеку видань з історії культури — приватне зібрання, відкрите для дослідників та публіки. У 1921 році воно перетворено його учнями Фріцем Закслем та Гертрудою Бінг в Інститут Абі Варбурга. До Інституту були близькі, серед інших, Ернст Кассірер та Гершем Шолем. У 1934 році Інститут переведений до Лондона і працює при Лондонському університеті.
У грудні 1927 р. Варбург розпочав роботу над працею про культурну пам'ять «Атлас Мнемозіни», який залишився незавершеним [6]. Він складається з 40 дерев'яних панелей, на яких закріплено близько тисячі зображень з книг, журналів та газет. Ці зображення були поділені за такими темами:
- Координати пам'яті.
- Астрологія та міфологія.
- Археологічні моделі.
- Міграції античних богів.
- Рушії традиції.
- Вторгнення античності.
- Формула емоцій Діоніса.
- Ніке та Фортуна.
- Від Музи до Мане.
- Дюрер: боги Півночі.
- Доба Нептуна.
- «Art officiel» і бароко.
- Відродження античності.
- Класична традиція сьогодення.
В «Атласі…» не було підписів, лише кілька текстів. Ця робота не була завершена через смерть Варбурга у 1929 р.
Зазнав впливу думки Ніцше та Фрейда. Праці Варбурга вплинули на широке коло історико-гуманітарних дисциплін, багато в чому визначили проблемні та тематичні розробки Ервіна Панофського, Ернста Гомбріха, Френсіса Йейтса, Ернста Роберта Курціуса, Вальтера Беньяміна, дали початок іконології в мистецтвознавчих дослідженнях. В останні роки до його робіт звернулися Карло Гінзбург, Джорджо Агамбен та Жорж Діді-Юберманн.
З 1980 в Гамбурзі вручається премія Абі Варбурга, в 1988 її лауреатом став Майкл Баксендолл, в 1992 — Карло Гінзбург.
У 1993 в Гамбурзі заснований другий Інститут Абі Варбурга.
- Бог — у деталях.
- Сам себе Варбург описував як «Гамбуржець у серці, єврей по крові і флорентієць духом».
- Gesammelte Schriften. Bd.1-2. Leipzig: B.G. Teubner, 1932 (багаторазово доповнювалося і перевидавався)
- Der bilderatlas Mnemosyne. Berlin: Akademie Verlag, 2000
- Велике переселення образів. Дослідження з історії та психології відродження античності. СПб: Азбука-Класика, 2008 (рос.)
- Gombrich E., Saxl F. Aby Warburg: an intellectual biography. London: The Warburg Institute, 1970 (переизд. 1986)
- Hoffman W. a.o. Die Menschenrechte des Auges: über Aby Warburg. Frankfurt/Main: Europ äische Verlagsanstalt, 1980
- Ferretti S. Il demone della memoria. Simbolo e tempo storico in Warburg, Cassirer, Panofsky. Casale Monferrato: Marietti, 1984
- Schmidt P., Wuttke D. Aby M. Warburg und die Ikonologie. Bamberg: S. Wendel, 1989 (переизд. 1993)
- Aby Warburg: Akten des internationalen Symposions, Hamburg 1990. Weinheim: VCH, 1991
- Aby M. Warburg: «ekstatische Nymphe--trauernder Flussgott»: Portrait eines Gelehrten/ Robert Galitz, Brita Reimers, Hrsg. Hamburg: Dölling und Galitz Verlag, 1995
- Roeck B. Der junge Aby Warburg. München: C.H. Beck, 1997
- Michaud P.-A. Aby Warburg et l'image en mouvement. Paris: Macula, 1998 (англ.пер. 2004, 2007)
- Rampley M. The remembrance of things past: on Aby M. Warburg and Walter Benjamin. Wiesbaden: Harrassowitz, 2000
- Asylum in the library: the method, madness, and magic of Aby M. Warburg. Los Angeles: Fowler Museum of Cultural History, 2001
- Woodfield R. Art history as cultural history: Warburg's projects. Amsterdam: G+B Arts International, 2001
- Pinotti A. Memorie del neutro: morfologia dell'immagine in Aby Warburg. Milano: Mimesis, 2001
- Burucúa J.E. Historia, arte, cultura: de Aby Warburg a Carlo Ginzburg. Buenos Aires: Fondo de Cultura Económica, 2002
- Didi-Huberman G. L'image survivante: histoire de l'art et temps des fantômes selon Aby Warburg. Paris: Éd. de Minuit, 2002
- Lo sguardo di Giano: Aby Warburg fra tempo e memoria/Claudia Cieri Via, Pietro Montani (eds.). Torino: Aragno, 2004
- Cernia Slovin F. Obsessed by art. Aby Warburg: his life and his legacy. Philadelphia: Xlibris, 2006
- Russell M.A. Between tradition and modernity: Aby Warburg and the public purposes of art in Hamburg, 1896—1918. New York: Berghahn Books, 2007
- Michels K. Aby Warburg — im Bannkreis der Ideen. München: Beck, 2007
- Sierek K. Foto, Kino und Computer: Aby Warburg als Medientheoretiker. Hamburg: Philo, 2007
- Binswanger L. Die unendliche Heilung: Aby Warburgs Krankengeschichte. Zürich; Berlin: Diaphanes, 2007
- Гомбрих Е. Амбівалентність класичної традиції: психологія культури Абі Варбурга// Новий літературний огляд, 1999, № 39, с.7-23
- Гінзбург До. Від Варбурга до Гомбріха// Він же. Міфи — емблеми — прикмети. М.: Нове видавництво, 2004, с.51-132
- Wuttke D. Aby M.Warburg-Bibliographie 1866 bis 1995. Werk und Wirkung; mit Annotationen. Baden-Baden: Koerner 1998
- [2]
- (англ.) [Архівовано 27 вересня 2013 у Wayback Machine.]
- (англ.)
- Сайт Інституту Варбурга в Лондоні [Архівовано 16 серпня 2006 у Wayback Machine.]
- Сайт будинку-музею Варбурга в Гамбурзі [Архівовано 8 травня 2022 у Wayback Machine.]
- " династія Варбургів "[недоступне посилання з червня 2019]