Баюл Оксана Сергіївна
Оксана Баюл Оксана Сергіївна Баюл | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Поштова марка України 1995 року, номіналом 50 тис. карбованців, випущена на честь Оксани Баюл Оксана Баюл на Олімпійських іграх 1994 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Загальна інформація | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Національність | українка | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Громадянство |
![]() ![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Місце проживання | Лас-Вегас, США | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Народження |
16 листопада 1977[1][2] (46 років) Дніпропетровськ, Україна | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Зріст | 159 см | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Вага | 43 кг | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Alma mater | Національний педагогічний університет імені Михайла Драгоманова | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Батько | Сергій Баюл | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Мати | Марина Баюл | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Чоловік | Карло Фаріна | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Вебсторінка | oksanabaiul.com | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Спорт | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Країна |
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Вид спорту | Фігурне катання | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Дисципліна | жіноче одиночне фігурне катання | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Спортивне звання |
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Тренери |
Галина Змієвська (до 1997) Валентин Ніколаєв Антоніна Товстик Станіслав Коритек | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Участь і здобутки | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Світові змагання |
1 х ![]() ![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Регіональні змагання |
0 х ![]() ![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Національні змагання |
2 х ![]() ![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Олімпійські ігри |
1 х ![]() ![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
|
Окса́на Сергі́ївна Баю́л-Фарі́на (нар. 16 листопада 1977, Дніпропетровськ) — колишня українська фігуристка. Перша олімпійська чемпіонка (XVII Олімпійські зимові ігри, Ліллегаммер, Норвегія, 1994) незалежної України. Дворазова срібна призерка чемпіонатів Європи (1993, 1994), чемпіонка світу (1993). Почесна громадянка Дніпра.
Після перемоги у Олімпіаді 1994 року переїхала жити й працювати в США й відтоді проживає там; з 2021 року відмовилася від українського громадянства та отримала американське громадянство.[3]
Життєпис[ред. | ред. код]
Народилася в Дніпрі (тоді Дніпропетровськ) у 1977 році.
У 1994 році навчалася у Південноукраїнському педагогічному університеті імені К. Д. Ушинського.
Мати хотіла, щоб Оксана займалася балетом, але її не взяли до балетної школи через комплекцію. У неповних чотири роки бабуся відвела її на ковзанку. Спочатку тренери не розгледіли талант Оксани, і перший час вона займалася в групі «Здоров'я». Через шість років, у 1987 році, стала брати участь в чемпіонатах СРСР, але вище 10-го місця їй піднятися не вдавалося.
Її батько, Сергій Баюл, залишив сім'ю, коли Оксані було три роки і участі у вихованні доньки не брав. У тринадцятирічному віці Оксана залишилася сиротою — померла від раку її мама Марина Баюл, а через місяць і бабуся. Іноді їй доводилося ночувати в роздягальнях на рідній ковзанці, там же готувала собі їжу. Спочатку Оксаною опікувався її тренер у Дніпрі Станіслав Коритек, але незабаром він емігрував до Канади, а свою підопічну відправив до свого колеги Валентина Ніколаєва, в Одесу. Партнеркою Ніколаєва була Галина Змієвська, яка виховала олімпійського чемпіона 1992 року в чоловічому одиночному катанні Віктора Петренка. Жила Оксана у невеликій квартирі Змієвської в одній кімнаті з її донькою. Грошима дівчині в той час допомагав зять Галини Яківни Віктор Петренко.[4] Сама Оксана Баюл в інтерв'ю заявила, що це неправда.[5]
У січні 1993 року дебютує на чемпіонаті Європи, де здобуває срібну нагороду, поступившись тільки француженці Сурії Боналі. Того ж року дебютує і на чемпіонаті світу в Празі, де сенсаційно перемагає. Обидві програми виконала захоплююче емоційно, артистично, прикрасивши програму танцювальними рухами, чим привела зал у захват. Наступного року на чемпіонаті Європи знову поступається Сурії Боналі і стає другою.
Зимові Олімпійські ігри 1994 в Ліллегаммері[ред. | ред. код]
На час проведення Зимових Олімпійських ігор 1994 року в Ліллегаммері Оксані виповнилося лише 16 років і сама вона зізнавалась, що планувала взяти участь лише у наступних іграх 1998 року в Нагано, але після розпаду СРСР Україні терміново знадобився кандидат для участі в Олімпіаді-1994, і відправили Баюл.
Церемонія відкриття ігор в Ліллегаммері відбулася без Оксани. Її тренерка Галина Змієвська не випустила свою підопічну на цей захід через відсутність в української спортсменки теплих штанів і ризик застуди.
Фаворитками цих змагань були американки Тоня Гардінг і Ненсі Керріган. Інтерес до протистояння між ними підігрівав той факт, що за кілька тижнів до Олімпіади прихильник Гардінг напав на Керріган і перебив їй ногу залізним прутом, проте завдяки лікарям останній вдалося одужати до Олімпіади. Гардінг змогла взяти участь в іграх завдяки адвокатам.
На цих іграх Оксана Баюл виконала одну з найкращих коротких програм в історії фігурного катання (на музику П. І. Чайковського). Перша частина була ліричною, прикрашеною витонченою комбінацією спіралей, натомість друга частина вийшла дуже емоційною, бурхливою (Галина Змієвська весь час закликала через бортик Оксану заспокоїтися). У підсумку після короткої програми Баюл стала другою, на перше місце вийшла американка Керріган. Наступного дня з українською спортсменкою трапився дуже неприємний інцидент, що поставив під загрозу її подальший виступ на Олімпіаді. Під час тренування Баюл зіткнулася на льоду з німецькою фігуристкою Танею Шевченко. Обидві спортсменки їхали в цей час задом і тому не бачили одна одну. Ковзан німкені на три сантиметри увійшов в окістя Оксани. Вона дістала больовий шок і не могла підвестися. До того ж, під час падіння вона сильно забила куприк. Інша німкеня Катаріна Вітт відтягла Оксану до бортика, де німецький лікар відразу зробив їй декілька ін'єкцій. Українській спортсменці наклали декілька швів, і через два дні, застосувавши знеболювальний препарат, вона все ж вийшла на завершальну довільну програму. Баюл впевнено виконала всі елементи і вже збиралася завершувати виступ потрійним стрибком, коли крізь шум глядачів почула крики від тренерів. Галина Змієвська і Віктор Петренко, які відчували, що українка все ще поступається американці, кричали: «Тобі потрібна комбінація!». Баюл за 15 секунд до кінця змінила програму і з останньою нотою виконала каскад подвійний аксель — подвійний тулуп. Після завершення програми з Оксаною трапився нервовий зрив. Четверо з дев'яти суддів віддають перемогу Керріган, ще четверо — Баюл. Все вирішив німецький суддя, колишній чемпіон світу Ян Гоффманн, який поставив Оксані кращі оцінки за артистизм і цим вивів на перше місце.
Підняття українського прапора на церемонії нагородження довелося чекати 45 хвилин. Виявилося, що в організаторів не виявилося гімну України, бо ніхто не очікував на перемогу українських спортсменів. Організатори запропонували поставити замість нього або гімн СРСР, або гімн Росії, або олімпійський гімн, але українська делегація відмовилась. У керівниці української делегації фігуристів Людмили Михайловської була в готелі касета з українським гімном і вона помчала за ним.[6] В результаті того дня вперше пролунав гімн України на Олімпійських іграх, але помилково прапор України організатори підняли догори дриґом.[7] Після того випадку Баюл, отримуючи запрошення на офіційний захід, насамперед ставить умову — щоб були в наявності атрибути її країни. І всі її майстер-класи починаються з того, що під звуки українського гімну піднімається синьо-жовтий прапор[8].
Після Олімпіади[ред. | ред. код]
Від 1994 року (відразу по Зимовій олімпіаді в Ліллегаммері) Оксана працювала у США за контрактом у Лас-Вегасі. Американська публіка дуже полюбила юну українку, її виступи мали шалену популярність, їй платили найвищі серед олімпійців гонорари. 16-річна дівчина не витримала випробування славою. Поліція затримувала її за водіння у нетверезому стані, вона опинялась у центрі різноманітних скандалів. Нарешті спортсменці довелося лікуватися у реабілітаційній клініці від алкоголізму. Залишивши спорт, займалася бізнесом (спортивний одяг).
2005 року, подолавши алкогольну залежність, повернулася у професійний спорт. Оксана не поривала із фігурним катанням, зокрема брала участь у низці комерційних льодових шоу — у США та Європі (у німецькому Оберстдорфі).
У закордонний період життя Оксана Баюл залишалася громадянкою України.
Я постараюся повернутися в Україну рано чи пізно. Це моя батьківщина, вона назавжди залишається в моєму серці, думках і молитвах. А їх тепер особливо багато. Загалом: Слава Україні! Героям слава![5]
Опублікувала кілька книжок про свій спортивний шлях і своє життя.
2010 року Оксана Баюл повернулася в Україну, де мала на меті відкрити дитячу школу фігурного катання світового зразку. Вступила до Інституту фізичного виховання й спорту Національного педінституту імені М. П. Драгоманова у Києві. Однак через чотири місяці полишила університет і повернулася назад до США[9].
У серпні 2021 року відмовилася від українського громадянства[10].
Особисте життя[ред. | ред. код]
Першим чоловіком Баюл став син українських емігрантів 1970-х років Євген Суник, з яким вона познайомилася на Різдво 2000 року. Їхній шлюб тривав 5 років. Другим чоловіком недовго був американський будівельник доріг Джим Бреннон[11]. Із 2014 року одружена з американським бізнесменом Карлом Фаріно[9].
Спортивні досягнення[ред. | ред. код]
Event | 1989–90 | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 |
---|---|---|---|---|---|
Олімпійські ігри | 1-ше | ||||
Світовий чемпіонат | 1-ше | ||||
Американський чемпіонат | 1-ше | ||||
Європейський чемпіонат | 2-ге | 2-ге | |||
Німецький чемпіонат | 4-те | 2-ге | |||
Український чемпіонат | 1-ше | 1-ше | |||
Радянський чемпіонат | 12-те | 10-те |
Телебачення[ред. | ред. код]
Рік | Українська назва | Оригінальна назва | Роль | |
---|---|---|---|---|
2010—2012 | с | Будь слухняним, Джонні Вейр | Be Good Johnny Weir | камео |
2009 | тф | Поп-зірка на кризі | Pop Star on Ice | камео |
2006 | тф | Золоті леза: У гонитві за золотом | The Cutting Edge: Going for the Gold | коментатор |
2004—... | с | Підмайстер | The Apprentice | камео |
2003—2006 | с | Покер із зірками | Celebrity Poker Showdown | камео |
2003—... | с | Made | камео | |
2000—2006 | с | Потужна медицина | Strong Medicine | Ірина Кострова |
1998—2004 | с | Голівудські квадрати | Hollywood Squares | камео |
1996—2002 | с | Арліс | Arli$$ | камео |
1996—2002 | с | Шоу Рози О'Доннел | The Rosie O'Donnell Show | камео |
1995—1997 | с | Лорен Гаттон та... | Lauren Hutton and... | камео |
1994—2004 | с | VH-1 Де вони зараз? | VH-1 Where Are They Now? | камео |
1981—... | с | Розваги цього вечора | Entertainment Tonight | камео |
- У всіх серіалах та телефільмах Оксана Баюл грає одноразові епізодичні ролі.
Благодійна діяльність[ред. | ред. код]
Підтримує дитячий будинок «Тиква»-«Ор Самеах», який допомагає єврейським дітям Одеси.[12]
Громадянство[ред. | ред. код]
У серпні 2021 року Баюл отримала американське громадянство й відповідно відмовилася від українського громадянства.[3]
Громадянська позиція[ред. | ред. код]
Оксана живе в США протягом багатьох років, але її національна свідомість спонукала її озвучити свою підтримку співвітчизникам під час Революції гідності:
Народ України веде боротьбу з організованою злочинністю, корупцією і силами зла. У той час як ми звільнились від радянського ярма в 1991 році, багато кому з корумпованих комуністичних апаратників, на жаль, вдалося утримати свої позиції. Злочинність і корупція залишились, але український народ, нарешті, став достатньо сміливим, щоб вистояти.[12]
Цікаві факти[ред. | ред. код]
- На час своєї перемоги Оксана Баюл — наймолодша олімпійська чемпіонка із зимових видів спорту[7] (на наступній Олімпіаді її рекорд було перевершено американкою Тарою Ліпінські).
- Вона також є наймолодша за всі роки українська олімпійська чемпіонка.[13]
- До перемоги на сочинській Олімпіаді українських біатлоністок в естафеті, впродовж 20 років залишалася єдиною олімпійською чемпіонкою незалежної України із зимових видів спорту.
Звання та нагороди[ред. | ред. код]
- Почесна відзнака Президента України (19 серпня 1993) — за досягнення видатних спортивних результатів на чемпіонатах світу та Європи, утвердження авторитету України на світовій спортивній арені[14]
- Заслужений майстер спорту України (1994)
- Почесний громадянин м. Дніпро.
Фільми про Оксану Баюл[ред. | ред. код]
Після перемоги Оксани в Ліллегаммері й переїзду до США американські кінопродюсери майже відразу випустили фільм «Стримати обіцяне, або Правдива історія Оксани Баюл» (англ. «A Promise Kept: The Oksana Baiul Story») з Монікою Кіна у головній ролі, який сама Баюл назвала «неправдивою історією».[15]
У 2014 році австралійська кінорежисерка Кітті Грін, авторка документального фільму «Україна не бордель» зняла короткометражну стрічку «Обличчя України: проби на роль Оксани Баюл» (англ. «The Face Of Ukraine: Casting Oksana Baiul»), яка наступного року здобула перемогу на фестивалі «Sundance». Цей фільм приніс австралійській режисерці, бабуся якої була українкою,[16] ще й титул «Незалежного кінематографіста року» від журі лос-анджелеської організації «Women In Film» («Жінки в кіно»).[17]
У фільмі «Я, Тоня» (2017) роль Оксани Баюл зіграла американська актриса Кессіді Болкком (англ. Cassidy Balkcom).
Книжки[ред. | ред. код]
- Baiul O. Oksana: My Own Story. — Random House Books, 1997. — 48 p. — ISBN 0679883827.
- Baiul O. Secrets of Skating. — Universe, 1997. — 144 p. — ISBN 0789301040.
Див. також[ред. | ред. код]
Примітки[ред. | ред. код]
- ↑ Encyclopædia Britannica
- ↑ FemBio database
- ↑ а б Олімпійська чемпіонка Оксана Баюл заявила, що відмовилась від громадянства України. Громадське. 22 серпня 2021. Архів оригіналу за 24 лютого 2022. Процитовано 30 березня 2022.
- ↑ Андрій Цаплієнко. Оксана Баюл. На межі можливого // [[Подробиці]].04.12.2008. Архів оригіналу за 18 жовтня 2016. Процитовано 17 жовтня 2016.
- ↑ а б Откровения Оксаны Баюл // SportРепортер. 05.03.2015. Архів оригіналу за 22 жовтня 2016. Процитовано 21 жовтня 2016.
- ↑ История Олимпиад: Олимпиада-94. Золото юной украинки и утерянный гимн. Архів оригіналу за 18 жовтня 2016. Процитовано 17 жовтня 2016.
- ↑ а б Обличчя України. 1994 рік // [[UA:Перший]]. 9 березня 2011. Архів оригіналу за 18 жовтня 2016. Процитовано 17 жовтня 2016.
- ↑ Гончарук Світлана Щиросердна абетка Оксани Баюл. Знаменита фігуристка — перша олімпійська чемпіонка незалежної України — повернулася на Батьківщину після 16 років «гірких, але корисних» уроків життя в Америці й відкрилася «Україні молодій» від А до Я. [Архівовано 24 листопада 2010 у Wayback Machine.] // «Україна Молода» № 196 за 21 жовтня 2010 року. — С. 12—13.
- ↑ а б Оксана Баюл: «Змиевская, Петренко и Джозеф Лемир украли у меня миллионы долларов». Архів оригіналу за 7 березня 2015. Процитовано 7 березня 2015.
- ↑ Чемпіонка Оксана Баюл відмовилася від українського громадянства. РБК-Украина (рос.). Архів оригіналу за 23 серпня 2021. Процитовано 23 серпня 2021.
- ↑ Оксана Баюл: Я больше не хочу быть блондинкой! // MIGnews.com.ua. 11.08.2010[недоступне посилання](рос.)
- ↑ а б All Eyes on Ukraine: History-and-Culture Prophecy // The Huffington Post. 19.05.2014 [Архівовано 22 жовтня 2016 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ 25 років незалежності України у цікавих фактах. Інфографіка. Архів оригіналу за 21 жовтня 2016. Процитовано 20 жовтня 2016.
- ↑ Указ Президента України від 19 серпня 1993 року № 319/93 «Про нагородження Почесною відзнакою Президента України»
- ↑ Письмо из Лас-Вегаса, или новые лица Оксаны Баюл // «Спорт-Экспресс в Украине». 04.02.15 [Архівовано 22 жовтня 2016 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Австралійку в Україні вперше споїли горілкою // [[Gazeta.ua]]. 20.02.2012. Архів оригіналу за 22 жовтня 2016. Процитовано 21 жовтня 2016.
- ↑ Фільм австралійської режисерки про проби на роль Оксани Баюл став переможцем міжнародного кінофестивалю // [[Вікна (газета)|Вікна]]. 01.02.2015. Архів оригіналу за 22 жовтня 2016. Процитовано 21 жовтня 2016.
Джерела, посилання та література[ред. | ред. код]
![]() |
Вікіцитати містять висловлювання від або про: Баюл Оксана Сергіївна |
![]() |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Баюл Оксана Сергіївна |
- Офіційний сайт
- Оксана Баюл — олімпійська статистика на сайті Sports-Reference.com (англ.) (архівна версія)
- С. К. Фомін Баюл Оксана Сергіївна // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ, Коорд. бюро Енцикл. Сучас. України НАН України. — К. : Поліграфкнига, 2003. — Т. 2 : Б — Біо. — С. 356. — ISBN 966-02-2681-0.
- Капелюшний А. О. Практичний посібник-довідник журналіста. — Львів, 2004. — С. 299.
- Віталій Абліцов «Галактика „Україна“. Українська діаспора: видатні постаті». — К.: КИТ, 2007. — 436 с.
- Світлана Гончарук Щиросердна абетка Оксани Баюл [Архівовано 7 травня 2022 у Wayback Machine.] // Україна молода. — № 196. — 2010. — 21 жовтня. — С. 12—13.
- Андрій Цаплієнко Оксана Баюл. На межі можливого // Подробиці. — 4 грудня 2008 [Архівовано 15 жовтня 2021 у Wayback Machine.]
- Олімпійська чемпіонка Оксана Баюл: біографія, особисте життя і кар'єра [Архівовано 25 травня 2018 у Wayback Machine.]
- Жизнь, как она есть… Оксана Баюл // Tribuna.com. — 2015 — 10 июня. [Архівовано 7 травня 2022 у Wayback Machine.] (рос.)
- Оксана Баюл: «Все, что обо мне писали, — чистейшая правда. От жуткой тоски я начала выпивать, и мои пьянки-гулянки в 20 лет привели меня в больницу, где лечат от алкоголизма» // «Бульвар Гордона». — № 40 (467). — 2004. — 5 октября. [Архівовано 22 жовтня 2016 у Wayback Machine.] (рос.)
- Оксана Баюл — талановита спортсменка з важкою долею // Відеосюжет про Оксану Баюл у програмі «Зірки спорту». 24 канал. — 3 травня 2011. [Архівовано 22 лютого 2022 у Wayback Machine.]
|
|
|
- Народились 16 листопада
- Народились 1977
- Випускники Київського педагогічного інституту
- Заслужені майстри спорту України
- Кавалери ордена «За заслуги» (Почесна відзнака Президента України)
- Олімпійські чемпіони з фігурного катання
- Спортсмени Одеси
- Люди на марках
- Почесні громадяни Дніпра
- Українські олімпійські чемпіони
- Українські фігуристки
- Фігуристи на зимових Олімпійських іграх 1994
- Чемпіони світу з фігурного катання
- Чемпіони України з фігурного катання
- Українські емігранти до США
- Українки США
- Чемпіони зимових Олімпійських ігор 1994