Користувач:MeroWinger
Родильні обряди Пд. Кореї
З давніх часів корейці особливо вітали народження в родині хлопчиків. У минулому за кількістю синів судили про процвітання сім'ї; чимало зробили для зміцнення таких поглядів і соціальні інститути. Незалежно від того, скільки у людини було дочок, відсутність сина служило достатньою підставою для розлучення, і чоловіки часто брали наложниць у надії стати батьком хлопчика.
Ідея переваги сина має глибокі корені в конфуціанській патріархальній системі. Обов'язком жінки було народити хлопчика-спадкоємця, щоб забезпечити продовження роду по чоловічій лінії і щоб було кому здійснювати важливі обряди поминання предків. Так як народження сина розглядалося як милість богів, жінки підносили безліч молитов і здійснювали безліч ритуалів в надії отримати її. Вони часто молилися і робили жертвопринесення в певних даоських храмах, зверталися за допомогою до Самсін Халмоні (духу бабусі), до великого ківшу, до духу гір, Будди і до певних священних, каменів і дерев. Згідно з легендою про заснування Кореї, подібна жертва була принесена під великим деревом перед народженням Тангуна. Це пояснюється тим, що саме син відправляв основні обряди, і фактично виконував роль жреця у сім`ї. Відвідувати святі місця і підносити молитви потрібно було глухої ночі або рано на світанку, і тільки після спеціального обмивання. Жінки могли здійснювати подібні ритуали протягом певного часу: від двадцяти одного до ста днів. З усіх духів більше за інших пов'язана з дітонародженням Самсін Халмоні, тому що вона відповідає не тільки за народження дитини, але і за його розвиток і виховання. Зазвичай її уособлює шматочок складеного білого паперу або пучок чистої соломи, що висить у кутку будинку, і саме в цьому місці здійснюється поклоніння духу і принесення жертви. За допомогою духу бабусі відбувається народження дитини, а мати швидко видужує. Вважається, що "монгольська пляма", або синя позначка, що виявляється іноді на сідницях східних дітей, - це місце, по якому Самсін Халмоні хлопає новонародженого, впускаючи його в життя. Коли жінка дізнається, що вона вагітна, вона повинна дотримуватися безлічі правил і заборон, для того щоб дитина народилася здоровою і пологи пройшли нормально. Вона не повинна наближатися до чого-небудь, що вважається нечистим, або робити що-небудь нечисте. Вона не повинна вбивати живу істоту. Вона повинна мочитися з обережністю, не повинна наступати на солом'яну мотузку, не повинна красти або вчиняти інші погані вчинки. Якщо жінка порушує будь-яку із заборон, вважається, що у неї будуть важкі пологи, дитина народиться хворобливою або розумово відсталою, або сім'ю спіткає якесь інше нещастя. Існує багато видів їжі, яка також вважається шкідливою, наприклад, м'ясо кролика, кальмари, краби, яйця і персики. Вважалося, наприклад, що якщо мати з`їсть м'ясо курчати, то шкіра у дитини стане пухирчатою, як у курчати, а якщо вона з`їсть качиного м'яса, дитина буде ходити перевалюючись, як качка. Піклуючись про здоров'я дитини і матері, вся сім'я повинна дружно стежити за дотриманням цих заборон. Коли наближається час пологів, не можна чинити вогнище і закладати діри в паперових дверях, а члени сім'ї не повинні бачити палаючого будинку. Вважається, що все це приносить нещастя і може негативно вплинути на ще ненароджену дитину. Для того щоб полегшити пологи, послаблюють мотузку для білизни, тримають всі двері відкритими, використовують одяг чоловіка як ковдру і позичають у жінки, у якої раніше були легкі пологи, одяг, щоб прикрити нею породіллю. Існують різні способи визначення статі ще не народженої дитини. Деякі з них виходять з зовнішності вагітної жінки, інші пов'язані з тлумаченням снів, а деякі складні способи будуються на обчисленнях, що базуються на віці батьків. Якщо мати бачить уві сні коней, корів, драконів, тигрів, ведмедів чи інших великих тварин, у неї народиться хлопчик. Якщо їй сняться квіти та іграшки, з якими граються дівчата, у неї буде дівчинка. Народження дитини, у минулому, особливо сина, було великою подією. Син був продовжувачем прізвища, він здійснював згодом жалобні та поминальні обряди. Тому народження сина у корейців було ознакою синівської шанобливості до батьків і предків. Після народження дитини на ворота будинку вішається солом'яна мотузка кимчжул, щоб відганяти злих духів і попереджати людей не входити занадто рано в будинок, де є новонароджений. У мотузку, закручену спіраллю в ліву сторону, вплітають зазвичай соснові гілки і стручки червоного перцю, що позначають, що народився хлопчик, або соснові гілки і шматочки деревного вугілля, що вказують на народження дівчинки. У різних районах цей звичай може видозмінюватися; так, в мотузку часто вплітають водорості, маленькі камінчики і шматочки паперу. Кимчжул вивішується зазвичай на 21 день. Якщо сім'я хоче мати ще дітей, то плаценту і дитяче місце спалюють під карнизом будинку. Якщо більше дітей у цьому будинку не хочуть, плаценту і послід закопують або спалюють на деякій відстані від будинку, зазвичай у чистому сонячному місці на схилі гори. Попіл часто розвіюють за вітром або висипають в річку. Протягом семи днів після народження дитини духу Самсін Халмоні вранці та ввечері підносять рис і суп з водоростей. Цю їжу з'їдає потім мати, щоб швидше відновити сили. На 14-й і 21-й день після народження здійснюються особливі жертвоприношення. Члени сім'ї намагаються не показувати, як вони раді народженню дитини, і не говорять про його красу або здоров'я: вважається, що така поведінка і такі слова викличуть заздрість духів і завдадуть дитині шкоду. Для того щоб уберегти від цього дітей, їм часто дають непривабливі імена типу Собаче лайно, Солом'яна сумка або Кам'яна голова. Для того щоб задобрити духів, ніхто не вбиває тварин, і до дому заборонено входити людям, які втратили близьких, а також тим, хто бачив похорон. Усі побоюються, що це може накликати гнів духів на сім'ю, і особливо на новонародженогo.
На сотий день після народження дитини зазвичай влаштовується невелике свято, щоб привітати дитину, яка благополучно пережила цей важкий період. Якщо дитина в цей час хвора, то сім'я проводить цей день, нікому нічого не повідомляючи і не святкуючи, тому що вважається, що інша поведінка принесе дитині нещастя. У цей час відбувається обряд вшанування Самсін Халмоні з підношенням їй рису і супу за те, що вона піклувалася про дитину і про матір і допомогла їм пережити важкий час. Потім члени сім'ї, родичі та друзі святкують, п'ють вино і їдять рисові коржі та інші ласощі, наприклад, пироги з червоної і чорної квасолі, підсолоджені цукром або медом.
Для того щоб запобігти біді і принести дитині щастя й удачу, за звичаєм пиріжки з червоної квасолі розкладають в будинку на всі чотири сторони світу. Існує також повір'я, що якщо 100 чоловік з'їдять приготовані на пару рисові коржі, у дитини буде довге життя. Тому ці коржики зазвичай посилають як можна більшій кількості людей, для того щоб вони розділили з родиною щасливу подію. Ті, хто отримує рисові коржі, повертають посуд не порожній, а з мотками пряжі, що означає побажання довголіття, або з рисом або грошима, які символізують майбутнє багатство.
Наступний ювілей − це перша річниця, корейці називають цей день "Толь". Для корейців цей день є одним з головних подій у житті (зрівнятися з ним по важливості може тільки "хвангаб" - 60-річчя), тому що вважається, в цей день дитина, взявши певний предмет зі столу іменинника або торкнувшись, вибирає не просто предмет, а свою майбутню долю. Запрошення гостей, хоча ніби і проста процедура, але в ній є свої нюанси, дотримання яких дозволяє виключити всякі непорозуміння та образи. Гості запрошуються за місяць до свята і на 11 год. дня, хоча свято розпочинається в 12 – тій.
Раніше смертність серед новонароджених була дуже висока, тому це свято вважалося навіть важливіше попереднього. Як і святкування ста днів з дня народження, толь починається з підношень рису і супу Самсін Халмоні. Але центром свята стає момент, коли дитина символічно пророкує своє майбутнє. Для цього ритуалу дитину одягають у нову традиційну корейську одіж. Одяг іменинника повинен бути яскравим і нарядним. Його необхідно або купити, або зшити спеціально до дня народження. Сьогодні намагаються зшити яскравий, який переливається всіма кольорами веселки, національний одяг "ханбок". Особливість дитячого одягу - у нього різнокольорові рукави. Цей одяг часто зберігають на пам'ять. На хлопчика надягають традиційний головний убір неодруженого юнака, а дівчинці накладають на обличчя косметику. На столі обов`язково ставлять предмети, вибір дитиною яких, вкаже на її подальшу долю. Дії дитини фотографують, записують на відеокасету. Гості фотографуються на пам'ять з ним, оскільки в цей день з'їжджаються майже всі родичі і друзі, які в буденні дні, з різних причин, могли не бачитися один з одним протягом тривалого часу. За старих часів корейці кожен предмет навколишнього світу одухотворяли, наділяли душею. Тому вважали, що вибір дитиною предмета, що лежить перед ним на столі, зумовить його подальше життя, долю. - "Чар тоги" Вважається, що діти, які вибрали "чар тоги" будуть жити дуже добре, дуже багато. У будинку завжди буде достаток. Удача не буде залишати їх з народження і до самої останньої хвилини. У житті, можливо, вони зроблять кар'єру і будуть великими начальниками, керівниками. Про таких людей у народі зазвичай кажуть: "щасливчик" або "в сорочці народився". З таких дітей сьогодні виростають майбутні банкіри, міністри. Корейці, коли хочуть сказати, що сусід живе добре кажуть: "Він кожен день їсть чальб сарі - "Кхо".Діти, що вибрали червону квасолю або червоний горох, можливо, будуть жити не дуже багато, але чесно. Це будуть хороші працівники. З них виростуть хороші чиновники, виконавчі працівники. Вони будуть працьовиті й наполегливі в досягненні своїх цілей в житті. Їх діяльність, швидше за все, буде пов'язана з розумовою і фізичною працею. Зазвичай, вони зв'язують життя з сільським господарством. У житті це буде весела людина. Таких людей називають оптимістами, і на них тримається світ. Тут необхідно зробити зауваження: досить велика частина корейців вважає, що необхідно класти на стіл червону квасолю. Вважається, що якщо малюк торкнеться її рукою, то це вбереже його від такої хвороби, як "краснуха". Раніше дуже багато дітей помирало від цієї хвороби. - "Рис". У корейців рис завжди уособлював багатство і достаток. Вважається, що діти, які вибрали рис, будуть жити дуже добре, заможно, ні в чому, не знаючи потреби. Їх чекає прекрасне майбутнє. Це будуть щедрі й чуйні люди. Свого часу корейці, говорячи про свій статок, говорили, що кожен день на столі є пабі. В даний час багато батьків хочуть, щоб їхні діти взяли спочатку гроші, а потім все інше, їх можна зрозуміти. Для цього вони навіть кладуть їх ближче до іменинника, в надії, що це станеться. - "Чег" і "йонпхіль" Вважається, що діти, які вибрали книгу або ручку, стануть згодом художниками, поетами, письменниками. За старих часів ставили туш з китицями. Вони будуть освіченими людьми, вченими, інженерами, працівниками розумової праці. Вони будуть заробляти на життя інтелектуальною працею. У житті це будуть скромні, тихі люди, що не терплять шуму і суєти. Освічені люди завжди користувалися повагою і шаною. І сьогодні у корейців однією з головних завдань - дати дітям кращу освіту, яку вони можуть дати на свої кошти. - "Кася". Вважається, що ножиці прийнято класти тільки на столик дівчинки Малюки, що вибрали ножиці, будуть кравчинями, швачками, і на життя вони будуть заробляти фізичною працею. У житті це будуть люди, про яких будуть говорити "золоті руки", майстрами своєї справи. Характер у цих людей буде гострим і колючим, як ножиці, але таким же необхідним і корисним іншим людям як ножиці. Загалом, це чудові люди. Про таких людей потім кажуть: "Що думає, те й говорить". - "Сіль". Вважається, що дитину, яке обрало "сiль" - нитку, буде чекати дуже довге життя. На життя він буде заробляти фізичною працею і лідерство не по ньому. За життя, швидше за все, буде відмінним виконавцем. Можливо, буде лікарем, письменником, поетом, художником, філософом. У будь-якому випадку його чекає довге цікаве життя. У багатьох народів нитка асоціюється з життям, з довголіттям. Є висловлювання, які знає кожен: нитку життя. - "Баниль". Кладуть його на стіл, якщо іменинник дівчинка. У житті вона буде лідером, гостра на язик - як голка. Можливо, в майбутньому, стане співачкою. Вона буде чудово шити і в'язати. Буде прекрасною матір'ю, дружиною і домогосподаркою (на стіл хлопчика голку зазвичай не кладуть). Щоправда, справедливості заради, треба зазначити, що частина корейців вважає наявність голки небезпечним для дитини (може вколотися) і не ставить його на стіл іменинниці. Але ж клали в старовину гострий меч для хлопчиків і не боялися, що вони поріжуться. - "Тон". Вважається, що дитина, що вибрала гроші в житті буде діловою, заповзятливою, щасливою людиною. Удача буде супроводжувати йому в усьому. Загалом, улюбленець долі і тільки. Якщо це вибрав хлопчик, то це майбутній бізнесмен. Якщо це вибрала дівчинка, то це буде незалежна і горда жінка (бізнес-вумен). Гроші стали класти на столик іменинника зовсім недавно. З таких дітей, швидше за все, виростуть в майбутньому підприємливі люди. Гроші володіють величезною енергетикою і якщо дитина потягнувся за ними, значить він її відчув. Значить і він сам має енергетику. - "Меч" або "стріли". Ці предмети клали на стіл раніше тільки хлопчикам, корейці постійно перебували у стані війни. Зараз, правда, ніхто не кладе меч або стріли на стіл іменинника, в силу того, що важко знайти ці предмети. Так як зараз важко знайти стріли чи меч, то винахідливі батьки ставлять на стіл кинжал, зрозуміло, в чохлі. Вибрав їх, передбачалося, стане згодом воїном, військовим начальником або вибере службу в армії. Такі люди мають рішучий характер.
Після того, як іменинник "вибере свою долю", гості починають класти на стіл іменинника гроші, іграшки зі словами побажання здоров'я і довгих років життя. Потім гостям пропонують частування, і всі веселяться, дивлячись як робить перші кроки малюк. Зазвичай в цей час гості дарують батькам гроші, одяг або золоті кільця для дитини. Перед відходом гостям дають з собою пакети з коржиками і солодощами з рису, тому що, як і при святкуванні ста днів з дня народження, вважається, що якщо поділитися цією їжею з іншими людьми, це принесе дитині щастя і довголіття. Якщо "толь" відзначається в кафе чи ресторані, то процедура прийняття столу іменинника залишається такою ж, за винятком того, що стіл іменинника накривається у будинку до 12 години дня. Єдина відмінність полягає в тому, що частування гостей переноситься в кафе або ресторан, наприклад, о 18.00 годин. Цей звичай з'явився зовсім недавно, в останні роки. Це яскравий приклад появи нових звичаїв в нашому житті. У старі добрі часи іменини відзначалися тільки вдома. Взагалі, багато звичаї та обряди виходили з того, що все відбувається в будинку, що стоїть на землі, тому вони зазнають зміни, пов'язані з адаптацією до сучасного міського життя. Тут необхідно зробити невеликий, але важливе зауваження: за старовинним звичаєм чашки з битим хлібом "чар тоги" для іменинника повинен приготувати обов'язково холостяк. Він повинен зробити поверхню "чар тоги" як можна більш гладкою і красивою. Вважається, що в цьому випадку він раніше одружується і, його діти будуть такими ж красивими, як поверхня цього хліба, здоровими і багатими. Втім, як випливає з зауважень по першому виданню, цей звичай дотримується не скрізь. Хоча інші дні народження членів сім'ї відзначаються скромніше, ніж перша річниця, для цих свят, які наголошується зазвичай у вузькому сімейному колі, купують і готують багато їжі, в тому числі делікатесів і вина.
Особливо значним ювілеєм вважається хвангап, або 60-річчя, тому що в цей день завершується зодіакальний цикл. Важливу роль тут зіграло і те, що до того як медицина досягла сучасного рівня, мало хто доживав до шістдесяти років. Хвангап - це велике свято, яке діти влаштовують на честь своїх батьків.
Батьки сидять за головним банкетним столом, а їхні сини і дочки, шикуючись за старшинством, здійснюють церемонію привітання: кланяються і підносять вино. Після того як цей ритуал завершують діти по прямій лінії, так само висловлюють свою повагу молодші брати батька і їхні сини, а потім ті друзі і знайомі, хто молодший ювіляра. Коли цей обряд завершений, зазвичай звучить традиційна музика і професійні артисти співають, запрошуючи гостей до столу. Члени сім'ї та родичі придумують різні забави, щоб примусити батьків знову відчути себе молодими: часто вони одягаються як маленькі діти, танцюють і співають пісні. У колишні часи з такої нагоди гості змагалися б у віршуванні або творі пісень. У далекому минулому роки життя після шістдесяти розглядалися як відпущені долею понад норму, і кожен з них відзначався, але вже не так пишно, як Хвангап. Ще раз свято такого ж масштабу як і хвангап влаштовується, коли людина відзначає своє 70-річчя, або Кохі, що означає "старий і рідкісний".
У корейців поширений звичай усиновлення дітей. Зазвичай усиновляли дітей своїх родичів. Іноді усиновлення носило характер «приймання»: хлопчика брала сім'я, в якій не було синів, і, коли він виростав, його одружили на одній з дочок. Нерідко усиновлення мало характер релігійного ритуалу, що здійснюється з метою захисту дитини від нещасть. Наприклад, дитину з родини, де діти довго не жили і вмирали, всиновлювала багатодітна сім'я, в якій діти виросли здоровими і працьовитими, або новонародженому підбиралася прийомна мати з числа жінок, які народили і виховали багато здорових дітей. У таких випадках дитина залишалася жити у своїх батьків, але прийомні батьки вважали його своєю дитиною, надавали йому увагу, робили подарунки і т. д. Коли дитина виростала, він до своїх прийомних батьків ставився як до рідних.
Корейські діти виховувалися і виховуються у великій повазі до своїх батьків. Не випадково корейський фольклор і література повні поетичних образів люблячих і відданих дочок і синів. І в наші дні тема самовідданої любові батьків і дітей - одна з провідних тем мистецтва цієї країни. День народження корейці відзначають щорічно, але особливо урочисто відзначається шістдесятирічний ювілей. Це пов'язано з тим, що в Кореї, як і в інших країнах Східної та Південно-Східної Азії, традиційною системою літочислення є шістдесятирічний цикл. Дітей в Кореї традиційно привчали великій повазі до батьків. За тим, як дитина ставиться до них визначався стан сім`ї у суспільстві. У випадку неправильних відносин в сім`ї, недостатньої поваги дітей до своїх батьків, сім`ю могли вигнати з клану. Також ускладнювався прийом сирот та безрідних в общину. Можливо цим і пояснюється популярність інституту усиновлення у корейського народу.
Список використаних джерел 1.Мистецтво «Чонга» // KOREANA. − 2010 р. − № 12. с. − 3 – 33. 2.Габрусенко Г. Південь Чосона // Навколо світу. − 2001р. − №8. − с. 12 – 17. 3.http://koreanspace.ru/index.php?showtopic=3833 4.http://polusharie.com/index.php?topic=24022.0 5.http://www.terravision.ru/country/view/365/3