Йоффе Надія Адольфівна
Йоффе Надія Адольфівна | |
---|---|
рос. Надежда Адольфовна Иоффе | |
Народилася | травень 1906 Берлін, Німецька імперія |
Померла | 18 березня 1999 (92 роки) Нью-Йорк, Нью-Йорк, США |
Країна | ![]() ![]() ![]() |
Діяльність | історик, мемуаристка, політична діячка |
Членство | Ліва опозиція в РКП (б) і ВКП (б) |
Партія | КПРС |
Батько | Йоффе Адольф Абрамович |
Надія Адольфівна Йоффе (рос. Надежда Адольфовна Иоффе, 1906, Берлін — 18 березня 1999, Бруклін, Нью-Йорк) — дочка Адольфа Йоффе. За прихильність до Троцького провела в тюрмах і засланні сукупно 27 років.
Біографія
В 1923 році приєдналась до лівої опозиції в РКП(б) і ВКП(б). Вперше була засуджена до заслання в 1929 році. Вдруге була арештована 1936 року під час Великого Терору та заслана до Колими, де її перший чоловік був розстріляний у 1938 році. Вона була останньою людиною, яка бачила першу дружину Троцького, Олександру Соколовську, живою у 1938 році на Колимі.
![]() |
Деякі сиділи за належність до різних політичних угруповань, але таких було мало. Більшість – за чоловіка, за брата, за друга, за розмови, за анекдоти, за те, що прочитали не ту книжку, похвалили не ту п'єсу, тобто ні за що. Я належала до меншої частини – я сиділа "за що". | ![]() |
— Надія Йоффе[1] |
20 серпня 1949 року була арештована, як потенційна «повторниця».
![]() |
Я намагалася зрозуміти – чому мене взяли. Якщо, перебуваючи на Колимі, я ще іноді зустрічалася з колишніми зеками, товаришами по табору, то останні три роки я ні з ким не бачилася й не листувалася. Але хіба в цьому справа! Я прекрасно знала, якщо вийшло розпорядження брати якусь категорію людей, то їх будуть брати, хоча й немає для цього ніяких підстав. До речі, так воно і сталося. Прийшов новий міністр Абакумов і вирішив, вірогідно, залишити слід в історії: створити так званих "повторників", тобто взяти тих, хто відбував строк у 30-х роках і вцілів. | ![]() |
— Надія Йоффе[1] |
9 квітня 1950 р. їй повідомили вирок — заслання на поселення до Красноярського краю. Була реабілітована в 1956 році, тоді ж і повернулась до Москви.
Написала книгу мемуарів «Время назад: Моя жизнь, моя судьба, моя эпоха», яку надрукували 1992 року. Емігрувавши до Сполучених Штатів, також працювала над біографією свого батька.
Померла в 1999 році у 92 роки.
Примітки
- ↑ а б Вронська, Тамара (2019). Повторники: приречені бранці ГУЛАГу (1948-1953 рр.) (Українською) . Темпора. с. 133—134. ISBN 978-617-569-400-8.
|