Набій з розділеним пороховим зарядом
Набій з розділеним пороховим зарядом — різновид боєприпасів підвищеної потужності до мисливських рушниць, запропонований новосибірським конструктором, кандидатом технічних наук М. А. Кисліним наприкінці 80-х років XX столітт[1]. На початку XIX століття набої даного типу почали використовуватися з бойовою гладкоствольною зброєю для вирішення спеціальних вогневих завдань в замкнутих приміщеннях[2].
Конструкція
Особливістю даного виду набоїв є розміщення в пороховому заряді діафрагми, яка має отвір і розділяє заряд всередині гільзи на дві нерівні частини. Присутність діафрагми дозволяє ініціювати другу частину порохового заряду з деякою фіксованою затримкою відносно першої, що призводить до того, що «верхня полиця» на кривій тиску розтягується, а етап початкового розгону кулі в стволі продовжується[3]. Це дозволяє збільшити загальну потужність порохового заряду без збільшення пікових значень максимального тиску порохових газів всередині ствола[4]. Наслідком цього є приріст початкової швидкості кулі або дробового контейнера-пижа в стволі зброї[1] до недосяжних для гомогенних порохових зарядів швидкостей[3]. У всьому іншому конструкція набоїв з розподіленим зарядом нічим не відрізняється від звичайних боєприпасів, а технологія їх складання дозволяє навіть здійснювати її в кустарних умовах[1]. Серед недоліків нововведення відзначають дещо більш жорстку віддачу, яка помітно легше переноситься при використанні напівавтоматичної зброї[1].
Відпрацювання ідеї набоїв з розділеним пороховим зарядом було здійснено на боєприпасах «Іскра-М» зі сталевими і свинцевими кулями Полєва, зібраними з подвійними і потрійними зарядами з різних порохів («Вектан» і «Сунар 42»), які були розділені картонними діафрагмами[3].
У 2016 році з'явилася інформація про застосування рушничних набоїв підвищеної потужності з розділеним пороховим зарядом і вольфрамової кулею, яка руйнується, спеціальними підрозділами СОБР ГУМВС Росії по Новосибірській області[2]. За повідомленням журналу «Наука і військова безпека» основним призначенням цього типу набоїв стало забезпечення швидкого проникнення штурмових груп в замкнуте приміщення за допомогою оперативного вибивання петель і замків у металевих і дерев'яних дверей, гарантуючи при цьому мінімальний вражаючий ефект і низьку схильність до рикошету[2].
Примітки
- ↑ а б в г Блюм А. Патроны повышенной мощности. Снаряжение пулями и картечью // Оружие : журнал. — 2008. — № 03. — С. 50-61. — ISSN 1728-9203.
- ↑ а б в Вандакуров А. Н. и др. Разработка высокоскоростного патрона «Тринар» по схеме разделённого порохового заряда с разрушающейся пулей // Наука и военная безопасность : журнал. — 2016. — Т. 6, № 03. — С. 35-38. — ISSN 2412-5326.
- ↑ а б в Дегтярёв М. Сверхскорость. Высокоскоростные пулевые патроны «Искра-М» для гладкого ствола // Калашников : журнал. — 2014. — № 04 (апрель). — С. 61-66.
- ↑ Кислин М. А., Хрубилова Е. М. Перспективы ОСП с разделёнными пороховыми зарядами' // Интерэкспо Гео-Сибирь : журнал. — 2015. — Т. 5, № 3.
Додаткова література
- Кислин М. «Экстра» от «Искры» // Калашников : журнал. — 2005. — № 3 (март). — С. 30-31.
- Кислин М. «Экстра-М» и «Искра-М» // Калибр : журнал. — 2005. — № 2 (февраль). — С. 28-31.
Посилання
- В. Мотолин (30 вересня 2008). Разделенка. Практика применения. журнал «Арсенал Охотника» №12 декабрь 2006 г. (русский) . Вебсайт www.hunfi.ru. Процитовано 8 вересня 2016.
- Д. Островитянов, В. Мотолин (7 лютого 2007). Раз заряд, два заряд (русский) . Вебсайт logovo.info. Процитовано 8 вересня 2016.
- Разделённый пороховой заряд (русский) . Вебсайт guns.clan.su. 25 березня 2012. Процитовано 8 вересня 2016.
- Патроны с разделённым пороховым зарядом (русский) . Вебсайт piterhunt.ru. Процитовано 8 вересня 2016.
- Кислин М. (28 листопада 2014). Эстафета искры (русский) . Вебсайт www.ohotniki.ru. Процитовано 8 вересня 2016.
- Кислин М. Патент на изобретение «Патрон для гладкоствольных ружей» (русский) . Вебсайт www.findpatent.ru. Процитовано 8 вересня 2016.