Собор Сходження Святого Духа (Мінськ)
Собор Сходження Святого Духа | |
Дата створення / заснування | 1642 |
---|---|
![]() | |
Чернечий орден | Бернардини |
Названо на честь | день Святої Трійці |
Країна |
![]() |
Адміністративна одиниця | Мінськ |
У межах природно-географічного об'єкта | Високий Ринок |
Дієцезія | Diocese of Minskd |
Присвячено | Святий Дух |
З матеріалу | цегла |
Архітектурний стиль | бароко і Сарматське бароко |
Статус спадщини | Державний список історико-культурних цінностей Республіки Білорусь |
Категорія Вікісховища для інтер'єра елемента | d |
![]() |
Координати: 53°54′18″ пн. ш. 27°33′22″ сх. д. / 53.90500000002777625° пн. ш. 27.55611111113877953° сх. д.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/70/Minsk_Holy_Spirit_Cathedral.jpg/220px-Minsk_Holy_Spirit_Cathedral.jpg)
Кафедральний собор Сходження Святого Духа (біл. Кафедральны сабор Сашэсця Святога Духа) — головний храм білоруського екзархату Російської православної церкви.
Історія
Католицький храм
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/Graviura%2C_zroblenaja_Lavoncijem_Tarasievi%C4%8Dam_z_abraza_Maci_Bo%C5%BEaj_%C5%BA_Mienskaha_ka%C5%9Bcio%C5%82a_bernardynak.jpg/200px-Graviura%2C_zroblenaja_Lavoncijem_Tarasievi%C4%8Dam_z_abraza_Maci_Bo%C5%BEaj_%C5%BA_Mienskaha_ka%C5%9Bcio%C5%82a_bernardynak.jpg)
Сучасний собор Сходження Святого Духа було зведено у 1633—1642 роках Бернардинською католицькою громадою. Храм був названий на честь Благовіщення пресвятої діви Марії. При храмі діяв жіночий монастир бернардинок. Комплекс складався з кам'яної будівлі костелу і 2-поверхового монастирського житлового корпусу, 3-поверхового флігеля і дерев'яних господарських будівель.
Костел славився чудотворною іконою Божої матері, яку після захоплення Мінська росіянами було евакуйовано в Жемайтію. Ікона не збереглася до нашого часу, проте збереглася гравюра, виконана з цієї ікони Леонтієм Тарасевичем
Монастир зазнавав руйнівних пожеж у 1741, а потім у 1835 роках, але кожного разу реставрувався. Станом на 1842 рік в мінському монастирі бернардинок жили 20 черниць, новіциятка, кандидат і дві терциярки. У ньому виховувалися також близько 20 дівчат, більшість з яких втратила батьків.
За російського панування
В 1852 році монастир було закрито російською владою, а черниць вислано до Несвіжу. Будівлею натомість заволоділи православні громади і з 1860 року будівля функціонувала як православний храм. 1869 року храм було відремонтовано, поставлено новий іконостас, а з 1870 року при храмі відкрито монастир, тепер чоловічий, до якого переїхали ченці зі Слуцького Свято-троїцького монастиря. Монастир було названо Свято-Духівським.
1922 року монастир був закритий радянською владою і не діяв до приходу у 1941 року на білоруські землі німців. З поверненням Мінська до СРСР із закриттям головного храму міста − Петропавлівського собору, Свято-Духівський собор став кафедральним храмом Мінської єпархії.
Святинею сучасного храму вважаються мощі святої благовірної Софії Слуцької, онучки Анастасії Слуцької.
Посилання
- «Прошлое и настоящее собора на портале Белорусской православной церкви»
- Історія храму і легенди
- Сайт собору
- Собор на сторінці визначних місць Мінська
- Собор у каталозі визначних місць Білорусі