Туніський штадтбан
Туніський штадтбан | |
![]() | |
Зазвичай використовуваний транспортний засіб | TW 6000 і Alstom Citadis 302d |
---|---|
Країна |
![]() |
Адміністративна одиниця | Туніс |
Оператор | Société des transports de Tunisd |
Дата офіційного відкриття | 1985 |
Ширина колії | європейська колія |
![]() | |
Тип електрифікації | постійний струм, 750 Вd |
Офіційний сайт | |
![]() |
Туніський штадтбан (фр. Métro léger de Tunis, араб. المترو الخفيف لمدينة تونس) — мережа штадтбану, яка має дистанції, побудовані за стандартами метрополітену — тунелі та підземні станції, розташовані у центральній частині міста. Відкрита в 1985 році. Загальна довжина шести ліній — 45.2 км, у мережі — 80 станцій.
Історія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c3/Tramway_%C3%A0_chevaux_%C3%A0_Tunis_en_1882.jpg/220px-Tramway_%C3%A0_chevaux_%C3%A0_Tunis_en_1882.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/37/Tunismetro1.jpg/220px-Tunismetro1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/RameCitadisMetroLegerTunisJuin2012.jpg/220px-RameCitadisMetroLegerTunisJuin2012.jpg)
Конка, а потім трамвай діяли у Тунісі у першій половині XX століття, але, як і багато подібних мереж, була закрита в 1960 році.
Будівництво штадтбану розпочалося в 1981 році. Будівництво виконував «під ключ» консорціум, під орудою Siemens. Перша лінія була відкрита в 1985 році.
З часу побудови основу парку вагонів складають трисекційний вагони Siemens TW 6000 із зеленою лівреєю, що були розроблені для Ганноверського штадтбану. В 2007—2010 роках були закуплені п'ятисекційні вагони Alstom Citadis 302 із біло-зеленою лівреєю [1][2].
Мережа
Лінія | Довжина | Станцій | Відкриття | Рухомий склад | |
---|---|---|---|---|---|
![]() |
Place de Barcelone – Ben Arous | 5.5 km | 11 | 1985 | Siemens |
![]() |
Place de la République – Ariana | 6.3 km | 12 | 1989 | Siemens |
![]() |
Tunis Marine – Ibn Khaldoun | 6.5 km | 13 | 1990 | Siemens |
![]() |
Place de Barcelone – Kheireddine | 10 km | 20 | 1990 | Siemens |
![]() |
Place de Barcelone – Intilaka | 7.1 km | 14 | 1992 | Alstom Citadis |
![]() |
Tunis Marine – El Mourouj 4 | 6.8 km | 18 | 2008 | Alstom Citadis |
- Майдан Барселони — Бен-Арус
- Відкриття: 1985
- Кількість станцій: 11
Найстаріша та найкоротша лінія порівняно з 5 іншими станціями. Має 11 станцій.
Будівництво розпочати в 1981 році, була завершена введенням в експлуатацію лінії в 1985 році.
Сполучення між автобусними лініями та лінією 1 на станції Ель-Уардія відкрито в 1986 році.
- Майдан Республіки — Аріана
- Відкриття: 1989
- Кількість станцій: 12
Друга лінія за віком найкоротша лінія після Лінії 1. Вона має 12 станцій. Будівництво лінії 2 розпочалося того ж року, а пасажирські перевезення розпочалися в 1989 році.
- Туніс-Марине — Ібн Хальдун
- Відкриття: 1990
- Кількість станцій: 14
Лінія 3 складається з 14 станцій, а пасажирські перевезення розпочато в 1990 році.[3]
На станції Туніс-Марине також є пересадка на лінію TGM. Це єдина станція, на якій є пересадка зі станції метро та станцію TGM.
- Майдан Барселони — Хейреддін
- Відкриття: 1990
- Кількість станцій: 20
- Майдан Барселони — Інтілака
- Відкриття: 1992
- Кількість станцій: 14
- Майдан Барселони — Інтілака
- Відкриття: 2008
- Кількість станцій: 18
Примітки
- ↑ Hella Lahbib (18 вересня 2007). Un tramway nommé plaisir (French) . La Presse de Tunisie.
- ↑ Tunis orders more trams. Railway Gazette International. 22 липня 2010.
- ↑ TRANSTU: removal of the Habib Thameur metro station. Процитовано 8 травня 2021.
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Туніський штадтбан