Гансюрген Райніке
Гансюрген Райніке | |
---|---|
![]() | |
Народився | 10 серпня 1902 Франкфурт-на-Майні, Вісбаден[d], Гессен-Нассау, Королівство Пруссія, Німецька імперія |
Помер | 29 січня 1978 (75 років) Вупперталь, Дюссельдорф, Північний Рейн-Вестфалія, ФРН |
Діяльність | військовослужбовець |
Учасник | Друга світова війна |
Військове звання | Капітан-цур-зее |
Нагороди | |
Гансюрген Райніке (нім. Hansjürgen Reinicke; 10 серпня 1902, Франкфурт-на-Майні — 29 січня 1978, Вупперталь) — німецький офіцер, капітан-цур-зее крігсмаріне. Кавалер Лицарського хреста Залізного хреста.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f1/Captains_Graubart_%28USN%29_and_Reinicke_%28Kriegsmarine%29_aboard_cruiser_Prinz_Eugen_in_1946.jpg/220px-Captains_Graubart_%28USN%29_and_Reinicke_%28Kriegsmarine%29_aboard_cruiser_Prinz_Eugen_in_1946.jpg)
В 1922 році вступив в рейхсмаріне. З 1931 року — інструктор торпедного училища Фленсбурга. З вересня 1934 по вересень 1936 року — командир міноносця «Меве», на якому здійснив декілька плавань за кордон. З серпня 1936 року міноносець використовувався під час так званих нетральних патрулів біля узбережжя Іспанії. Після цього Райніке служив офіцером Адмірал-штабу при командувачі броненосцями.
З серпня 1938 року — референт оперативного відділу ОКМ. На початку 1939 року йому було доручено розглянути питання окупації Норвегії. Учасник планування операції «Морський лев». З грудня 1941 року — 1-й офіцер Адмірал-штабу (начальник оперативного відділу) при командувачі лінкорами Отто Ціліаксі. Учасник планування операції «Цербер». З жовтня 1942 року — 1-й офіцер Адмірал-штабу в командуванні флоту. В лютому-березні 1943 року командував есмінцем Z28. З березня 1943 року — 1-й офіцер Адмірал-штабу при командувачі бойовою групою крігсмаріне.
З 5 січня 1944 року — командир важкого крейсера «Принц Ойген». Під його командуванням крейсер відзначився у підтримці сухопутних військ біля Риги і Тукумса, обстрілюючи наступаючі радянські війська, а також прикриваючи німецьку евакуацію. Після війни «Принц Ойген» був переданий американцям в якості трофею, а Райніке потрапив у полон, проте залишався німецьким командиром крейсера до 1 травня 1946 року. 1 вересня 1946 року звільнений з полону.
Після звільнення Райніке працював у Військово-морській історичній команді, яку очолював останній командир «Принца Ойгена» капітан Артур Гаррісон Граубарт як начальник Управління військово-морської розвідки США в Німеччині. В 1952 році команда була розформована.
В 1960/61 року — президент Lions Clubs International у Вупперталі. Окрім цього, Райніке очолював Асоціації роботодавців Вупперталя, а також хімічної промисловості і промислового району Бергішес-Ланду.
- Матрос-єфрейтор і кандидат в морські офіцери (1 квітня 1923)
- Фенріх-цур-зее (1 квітня 1924)
- Оберфенріх-цур-зее (1 квітня 1926)
- Лейтенант-цур-зее (1 жовтня 1926)
- Оберлейтенант-цур-зее (1 липня 1928)
- Капітан-лейтенант (1 червня 1934)
- Корветтен-капітан (1 жовтня 1937)
- Фрегаттен-капітан (1 вересня 1941)
- Капітан-цур-зее (1 квітня 1943)
- Медаль «За вислугу років у Вермахті» 4-го і 3-го класу (12 років; 2 жовтня 1936) — отримав 2 нагороди одночасно.
- Іспанський хрест в сріблі з мечами (23 червня 1939)
- Орден морських заслуг (Іспанія) 2-го класу в сріблі (29 серпня 1939)
- Залізний хрест
- 2-го класу (27 листопада 1939)
- 1-го класу (19 квітня 1940)
- Орден Корони Італії, офіцерський хрест (6 листопада 1941)
- Німецький хрест в золоті (12 березня 1942)
- Нагрудний знак флоту (1942)
- Орден «За військові заслуги» (Болгарія) 3-го ступеня з військовою відзнакою (1943)
- Лицарський хрест Залізного хреста (21 квітня 1945)
- Орден «За заслуги перед Федеративною Республікою Німеччина», офіцерський хрест (15 квітня 1970) — за заслуги в якості керівника асоціацій роботодавців.
- Hellmuth Günther Dahms: Die Geschichte des Zweiten Weltkriegs. Ullstein, 1989, diverse Seiten.
- Walter Lohmann, Hans H. Hildebrand: Die deutsche Kriegsmarine, 1939–1945: Gliederung, Einsatz, Stellenbesetzung. Band 3, Podzun, 1956, S. 293.
- Patzwall K., Scherzer V. Das Deutsche Kreuz 1941-1945, Geschichte und Inhaber Band II, Verlag Klaus D. Patzwall, Norderstedt, 2001, ISBN 3-931533-45-X
- DÖRR, MANFRED, Die Ritterkreuzträger der Deutschen Wehmacht 1939–1945, Biblio Verlag, Osnabrück, 1996.
- Народились 10 серпня
- Народились 1902
- Уродженці Франкфурта-на-Майні
- Померли 29 січня
- Померли 1978
- Померли у Вупперталі
- Кавалери Лицарського хреста Залізного хреста
- Кавалери Залізного хреста 1-го класу
- Кавалери Залізного хреста 2-го класу
- Нагороджені медаллю «За вислугу років у Вермахті» 3-го класу
- Нагороджені медаллю «За вислугу років у Вермахті» 4-го класу
- Кавалери срібного Іспанського хреста з мечами
- Учасники Громадянської війни в Іспанії з Німеччини
- Нагороджені орденом морських заслуг (Іспанія)
- Офіцери ордена Корони Італії
- Кавалери Золотого німецького хреста
- Кавалери ордена «За військові заслуги» 3-го ступеня (Болгарія)
- Офіцери ордена «За заслуги перед ФРН»
- Нагороджені нагрудним знаком флоту
- Капітан-лейтенанти Рейхсмаріне
- Капітани-цур-зее крігсмаріне
- Учасники Другої світової війни з Німеччини