Культура кардіальної кераміки
Культура кардіальної кераміки | |
![]() | |
Наступник | Шассе культура |
---|---|
![]() | |
![]() |
Культура кардіальної/кардіумної кераміки або Культура Імпресо — декоративний стиль епохи неоліту. Назва походить від звичаю віддруковувати на кераміці раковини молюска Cerastoderma edule, відомого як Cardium edule. Деякі археологи використовують альтернативну назву — «тиснена (кардіальна) кераміка» (англ. Printed-Cardium Pottery, Impressed Ware), оскільки серед відбитків зустрічається не тільки Cardium [1]
У міру розвитку культури вона почала практикувати нові види відбитків, проте зберігався загальний стиль кераміки — необроблена, незабарвлена, єдиною окрасою служили відбитки раковин.
Культура була поширена від узбережжя Адріатичного моря до атлантичного узбережжя Португалії [2] та Марокко [3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/81/Cardial_map.png/450px-Cardial_map.png)
На початок ХХІ сторіччя походження культури імпресо є предметом дискусій. Найдавніші зразки кераміки з відбитком раковин кардіуму знайдено в Біблосі (Ліван) і датуються IX тис. до Р. Х. Між цими пам'ятниками та кардіальною керамікою на заході Греції (пре-Сескло у Фессалії) — хронологічний розрив у 2,5 тис. років.
Перші відомі пам'ятники власне культури імпресо знайдені на східному узбережжі Адріатики і відносяться до перших століть 6 тис. до Р. Х. Представники цієї культури проживали тоді в печерах та з усіх технологій неоліту були знайомі лише з керамікою. Це характерно для людей субнеоліту: мисливці-збирачі контактували з сільськогосподарськими культурами, але не відмовлялися від свого способу життя.
Далі кардіальна кераміка поширюється вздовж узбережжя Італії, причому західному і східному узбережжі існували її різні варіанти.
Український археолог Д. Л. Гаскевич вважає, що хронологічний розрив між керамікою Біблоса та пізнішими пам'ятниками Адріатики можна пояснити тим, що області міграції кардіалів у VIII—VII тис. до Р. Х. були затоплені підвищенням рівня моря (див. Теорія Чорноморського потопу). Він розглядає як одне з відгалужень кардіальної кераміки самчинську кераміку VII-VI тис. до Р. Х., знайдену у північному Причорномор'ї і далі вглиб узбережжя [5].
- Імпреса (імпресо) — (починаючи з 6200 — 6000 до Р.Х.) більшість Італії, Адріатика, Сицилія
- Класична кардіальна кераміка — (починаючи з 5900 — 5400 до Р.Х.) крайній північний захід Італії (Лігурія), Сардинія, Корсика, більшість узбережжя Іспанії/Португалії, Марокко, Аквітанія
- Епікардіальна кераміка - (починаючи з 5200 до Р.Х.) внутрішня частина Іспанії (у тому числі північне узбережжя), південь Франції (крім Аквітанії та прибережних територій)
- Традиція Ла-Огетт[de] — група на північній периферії епікардіальної кераміки у центральній Франції, що зазнала сильного впливу західної культури лінійно-стрічкової кераміки.
Вважається, що імпресо пов'язане з поширенням нового типу населення, яке витіснило аборигенів, тоді як інші групи пов'язані з акультурацією мезолітичних аборигенів та засвоєнням ними нових культурних традицій.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0b/Neolithic-expansion-rus.png/450px-Neolithic-expansion-rus.png)
Лише через багато років після появи кардіальної кераміки жителі Адріатики сприйняли неолітичний спосіб життя в повному обсязі: стали будувати села, вирощувати злаки, розводити кіз, овець і корів. Так, у другій половині VI тисячоліття до Р. Х. настає другий етап розвитку культури імпресо. У цю епоху кардіальний малюнок на кераміці вироджується, виникають прикраси у вигляді вихрових візерунків.
Найпомітнішою характеристикою даної культури є їх розвинені навички навігації, що доводять знахідки видів морепродуктів, які можна видобути лише у відкритому морі. Ця здатність дозволила їм колонізувати широкі регіони вздовж середземноморського узбережжя. При цьому культура кардіальної кераміки не пов'язана з Критом, де у мінойський період також були розвинені мореплавні традиції (дослідники XIX століття припускали такий зв'язок через бутмірську культуру[en]).
Спочатку культура імпресо колонізувала південь Італії - починаючи з Апулії і далі в інші регіони на півдні півострова та в Сицилії. Майже завжди представники культури селилися в печерах. Поступово колонізація охопила Лацій, Тоскану, Сардинію, Корсику та Лігурію; окремі поселення були засновані на узбережжі Провансу.
У V тисячолітті до Р. Х. культура імпресо поширилася на південний схід Франції та схід Іспанії. За рідкісними винятками, археологічні дані говорять швидше про процес культурної адаптації місцевого населення (пост-тарденуазських культур — кастельновської[fr] , рукодурської тощо), аніж про масову міграцію з Адріатики. Далеко від прибережних земель ця культура поширилася на північ вздовж долини Рони (традиція Ла-Огет ) і захід річці Ебро. Просування її далі на захід було чимось обмежене, хоча вона зіграла роль (зазвичай повільному) розвитку перших неолітичних культур Атлантичного регіону. Довгі кургани[en] та інші мегалітичні пам'ятники на північному заході Європи часто містять залишки кераміки та інші артефакти цієї культури.
У цей період культура колонізувала Північну Італію, куди вона прийшла суходолом з Балкан. Просування культури імпресо на територію північної Греції виявилося безуспішним.
Як зазначає О. Л. Монгайт, у ряді місць Франції культура Шассе-Лагоцца співіснує з культурою кардіальної кераміки, в інших місцях шассейські шари лежать вище за шари з кардіальною керамікою [6].
Коли експансія закінчилася, почався локальний розвиток місцевих середземноморських культур. Західні нащадки цієї культури позначаються як «епікардіальна кераміка», тоді як на півночі Італії ця культура дала початок культурі посудин з квадратним горлом[en] (майбутнім лігурам), а на адріатичних Балканах — трьом спорідненим культурам: хварській[en], лисицькій та бутмірській. Не виключається зв'язок із культурою Хаманджія [7].
На думку відомих лінгвістів XIX століття - Анрі д'Арбуа де Жюбенвіля[en], Ю. Покорного та П. Кречмера, ймовірними нащадками культури кардіальної кераміки в історичний період є ібери в Іспанії та лігури в Італії (обидва народи були пізніше асимільовані римлянами). Про це, на їхню думку, свідчить топоніми з характерними суфіксами, що виділяються в топоніміку Лігурії, півдня Франції та східного узбережжя Іспанії.
Гіпотеза про спорідненість басків з іберами, що пропонують деякі сучасні лінгвісти [8], також дозволяє пов'язати і басків з культурою кардіальної кераміки (через Артенацьку культуру — з традицією Ла-Огетт на півдні Франції).
- ↑ Timothy Darvill. Impressed Ware Culture (англ.) // The Concise Oxford Dictionary of Archaeology (2 ed.). — Oxford University Press, 2008. — ISBN 978-0199534043. Архів оригіналу за 2 травня 2022. Процитовано 2 травня 2022.
- ↑ João Zilhão. Radiocarbon evidence for maritime pioneer colonization at the origins of farming in west Mediterranean Europe (англ.) // PNAS. — 2001. — 20 November (vol. 98, no. 24). — P. 14180–14185. Архів оригіналу за 2 травня 2022. Процитовано 2 травня 2022.
- ↑ Claire Manen et al. Le Néolithique ancien de la péninsule Ibérique: vers une nouvelle évaluation du mirage africain? // Un siècle de construction du discours scientifique en préhistoire en 3 volumes : 26e Congrès préhistorique en France, Avignon 21-25 septembre 2004 / J. Évin dir. — 2007. — Vol. 3. — P. 133—151. — ISBN 978-2913745315 (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 3 січня 2018. Процитовано 2 травня 2022.
- ↑ Jeremy B. Rutter. The Neolithic Cultures of Thessaly, Crete, and the Cyclades. Early Neolithic (ca. 6000-5300 b.c.) Pre-Sesklo (англ.). Dartmouth College. Архів оригіналу за 22 вересня 2013. Процитовано 2 січня 2018.
- ↑ Гаскевич Дмитро. Північно-Понтійське імпресо: походження неолітичної кераміки з гребінчастим орнаментом на півдні Східної Європи. Academia.edu. Процитовано 2 січня 2018.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Монгайт, А. Л. Археология Западной Европы. Каменный век. — М.: Издательство «Наука», 1973. — С. 256. Архів оригіналу за 30 грудня 2019. Процитовано 2 травня 2022.
- ↑ Матюшин, Г. Н. Хамаджия // Археологический словарь. — М.: Просвещение, 1996. — ISBN 5-09-004958-0.
- ↑ Eduardo Orduña Aznar. Buscador de expresiones regulares en textos ibéricos (кат.). Llengües paleohispàniques no indoeuropees. Архів оригіналу за 22 грудня 2017. Процитовано 2 січня 2018.
- Felix M. Keesing та ін. (27 грудня 2017). Stone Age (англ.). Encyclopædia Britannica. Архів оригіналу за 25 липня 2019. Процитовано 2 січня 2018.
{{cite web}}
: Явне використання «та ін.» у:|author=
(довідка) - Megaliths in Morbihan. The early Neolithic. Grands sites archéologiques (англ.). Ministère de la Culture. Архів оригіналу за 3 січня 2018. Процитовано 2 січня 2018.
{{cite web}}
: Проігноровано невідомий параметр|description=
(довідка)
Помилка Lua у Модуль:External_links у рядку 56: assign to undeclared variable 'link'.
- Культури нової кам'яної доби Європи
- Археологічні культури Південно-Східної Європи
- Археологічні культури Південно-Західної Європи
- Археологічні культури Албанії
- Археологічні культури Боснії і Герцеговини
- Археологічні культури Греції
- Археологічні культури Іспанії
- Археологічні культури Італії
- Археологічні культури Каталонії
- Археологічні культури Словенії
- Археологічні культури Франції
- Археологічні культури Хорватії
- Археологічні культури Чорногорії