Анна Румане-Кеніне
Анна Румане-Кеніне | ||||
---|---|---|---|---|
латис. Anna Rūmane-Ķeniņa | ||||
![]() | ||||
Псевдонім | Aina Rasmere | |||
Народилася | 13 листопада 1877 Єлгава | |||
Померла | 9 листопада 1950 (72 роки) Рига | |||
Поховання | Great Cemeteryd | |||
Громадянство | Латвія | |||
Діяльність | Громадський діяч, Педагог | |||
Мова творів | Латиська | |||
У шлюбі з | Atis Ķeniņšd[1] | |||
Нагороди | ![]() | |||
| ||||
![]() | ||||
Анна Румане-Кеніне (латис. Anna Rūmane-Ķeniņa, 13 листопада 1877, Єлгава — 9 листопада 1950 Рига) — латиська письменниця, викладач, дипломат і громадський діяч. Одна з підписантів Меморандуму Центральної Ради Латвії від 17 березня 1944[2]. Член Народної ради Латвії.
Біографія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9a/Anna_R%C5%ABmane-%C4%B6eni%C5%86a_with_family.jpg/220px-Anna_R%C5%ABmane-%C4%B6eni%C5%86a_with_family.jpg)
Народилася 13 листопада 1877 в Єлгаві в сім'ї залізничника. У 1896 закінчила Єлгавського жіночу гімназію (латис. Hohere Tochterschule)[3].
У 1905 майбутній чоловік — Атіс Кенін закінчує будівництво будівлі за адресою Тербатас 15/17. 1 вересня 1905 Анна Кенін відкриває в будівлі Жіночу гімназію. Будівля незабаром стала центром освіти, літератури та мистецтва [3]. Надалі будинок одержав статус архітектурної цінності і стало відома як «Школа Кеніне»[4]..
У 1911 навчалася в Сорбоні, а з 1913 в Женевському університеті. У 1916 закінчила Педагогічний інститут імені Жан-Жака Руссо в Женеві. З 1917 по 1919 — референт Балтійських справ у відділі преси Міністерства зовнішніх справ Франції. У 1918 брала участь у створення журналу «латис. Revue Baltique»[5].
У 1919 повертається в Латвію. Бере участь у редакційній комісії Латвійського жіночого корпусу допомоги.[6] У тому ж році їде в Париж де працює керуючої бюро преси міністерства зовнішніх справ Латвії. У 1921 створює Французький альянс в Латвії. У цьому ж році була нагороджена французьким орденом «фр. Palmes Academiques» 1 ступеня. У 1923 вийшла заміж за педагога і дипломата Атіса Кеніне. У 1925 році і з 1928 по 1929 лектор по журналістиці і письменницької майстерності в США. У 1926 нагороджена Орденом Трьох зірок 4 ступеня.[7]
У 1944 емігрувала до Німеччини. Після війни тяжко хворіла і повернулася в Латвію[8].
У пресі друкувалася під псевдонімом Aina Rasmere. Писала на теми педагогіки, політики і прав жінок. Перша публікація «латис. Dzīvot gribas» вийшла в газеті «латис. Pēterburgas Avīzes».[9] У 1908 в друк вийшла драма «латис. Melnais ērglis» (Черний орел).
Семья[10]:
- Чоловік — Кеніне Атіс — поет, педагог и дипломат.
- Сын — Талівалдіс Кеніньш — композитор
- Внук — Юріс Кеніньш — композитор
Померла 9 листопада 1950, похована на Великому кладовищі.
Бібліографія
- Dzīvot gribas : tēlojums 20.02.1902
- автобиография «Mātes bēdas» (1912)
- Драма «Melnais ērglis» (1908)
Примітки
- ↑ https://enciklopedija.lv/skirklis/62335-Atis-%C4%B6eni%C5%86%C5%A1
- ↑ Nepakļaujoties ne boļševikiem, ne nacistiem 05.05.2001 Latvijas Vēstnesis Nr. 69 (2456)
- ↑ Paļeviča M. Anna Rūmane-Ķeniņa // Latviete, 1934, 11
- ↑ А. Антенишке Школа Кениня [Архівовано 17 травня 2017 у Wayback Machine.]
- ↑ Visi ievērojamie cilvēki Jelgavā — Jelgavas pilsētas bibliotēka
- ↑ «Latvijas sievietēm!» Jaunākās Ziņas. 1919. Nr. 110. от 3 октября. 7., 8.стр.;
- ↑ Ķēniņa|issueType:P Valdības Vēstnesis Nr. 260 (17.11.1926), 4. lpp [Архівовано 6 квітня 2016 у Wayback Machine.].
- ↑ Биография на сайте lulfmi.lv
- ↑ Latviešu rakstniecība biogrāfijās (otrais izd.). LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts. 2003. 502.—503. lpp. ISBN 9984-698-48-3.
- ↑ Bez garumzīmes, bet karaliski. Juris Ķeniņš no Ķeniņu dzimtas
Література
- Ikstena, Nora, Pārnākšana : grāmata par Annu Rūmani-Ķeniņu. [Rīga, Garā Pupa, 1993]
- Anna Rūmane-Ķeniņa // Ķelpe J. Sieviete latvju rakstniecibā. Jelgava, 1936
- Ikstena N. Pārnākšana. R., 1993