Вільям Татт
Вільям Татт | |
---|---|
англ. William Thomas Tutte | |
![]() | |
Народився | 14 травня 1917[1][2] Ньюмаркет[d], West Suffolkd, Саффолк, Англія |
Помер | 2 травня 2002[1][2] (84 роки) Ватерлоо, Регіональний муніципалітет Ватерлоо, Онтаріо, Канада[2] |
Поховання | West Montrose United Church Cemeteryd[3][4] |
Країна | ![]() ![]() |
Діяльність | математик, викладач університету, криптолог |
Галузь | комбінаторика[6], теорія графів[6], криптографія[6] і Fishd |
Alma mater | Триніті-коледж (Кембридж) (1939)[2], Кембриджський університет (1948)[7][2] і Cambridgeshire High School for Boysd (1935)[2] |
Науковий керівник | Shaun Wylied |
Знання мов | англійська[6] |
Заклад | Торонтський університет[2], Університет Ватерлоо[2] і Блечлі-Парк[2] |
Учасник | Друга світова війна |
Членство | Лондонське королівське товариство і Королівське товариство Канади |
Magnum opus | Теорема Татта, вкладення Татта, граф Татта — Коксетера, многочлен Татта, Tutte matrixd, граф Татта і формула Татта — Бержа |
Нагороди | |
Ві́льям То́мас Татт (англ. William Thomas Tutte; 14 травня 1917 — 2 травня 2002) — британський, пізніше канадський криптограф і математик. Під час Другої світової війни зробив значний вклад в розшифровку шифру Лоренца, головної німецької шифрувальної системи, що використовувалася для секретних комунікацій між головнокомандувачами вермахту. Крім того, відомий своїми досягненнями в математиці.[8]
Народився 14 травня 1917 року в місті Ньюмаркет у Саффолку, в сім'ї садівника. Отримав ступінь бакалавра за фахом хімія в Триніті-коледж (Кембридж). В аспірантурі продовжив вивчати фізичну хімію, але перевівся на математику в кінці 1940 року. У 1941 отримав ступінь магістра.[8]
Незабаром після початку Другої світової війни учитель Татта, Партік Дафф, порекомендував його в Центр урядового зв'язку в Блечлі-Парк. Після інтерв'ю пройшов навчальні курси в Лондоні й зрештою приєднався до науково-дослідної роботи в Блечлі-Парку. Спочатку працював над однією з шифрувальних машин Гагеліна, що використовувалася італійським військово-морським флотом. Це була роторна шифрувальна машина, доступна в промислових масштабах, тому механізми кодування були заздалегідь відомі, і дешифрування повідомлень полягало тільки у визначенні конфігурації машини.[9]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/Lorenz-SZ42-2.jpg/220px-Lorenz-SZ42-2.jpg)
31 серпня 1941 року німецький оператор надіслав повідомлення розміром 4500 знаків. Повідомлення було отримано з помилками, після чого його було передано повторно з невеликими змінами, але з тим же самим ключем. Це дозволило Джону Тільтману, ветерану Блетчлі-Парку, ідентифікувати шифр передачі як шифр Вернама, і отримати текст двох повідомлень з ключем. Після безрезультатних спроб криптоаналітиків зламати код машини, наявна інформація була передана Татту для подальшої роботи.[9] Татт почав розшифровку з використання методу Казіскі, що полягає в пошуку груп символів, які повторюються в зашифрованому тексті. За допомогою нього він встановив, що довжина ключового слова дорівнює 41 символу.[10] Цю компоненту ключа Татт назвав 1 (хі1). Однак, було ясно, що реалізація ключа складніша, тобто що існувала й інша компонента, яку він назвав 1 (псі1). Таким чином, машина складалася з и дисків, що генерували кожні п'ять біт символу. Татт з'ясував, що компоненти ключа та поєднувалися функцією XOR. Тобто для кожного символу ключ K можна було представити в такий спосіб:
- K = ⊕
Після того, як Татт зробив висновок про -компоненту, інші дослідники приєдналися до вивчення структури машини.
Протягом наступних двох місяців Татт і інші члени дослідницької групи Блетчлі-Парку відновлювали логічну структуру шифрувальної машини. [11]
Захистив докторську дисертацію з математики в Кембриджі в 1948 році під керівництвом Шона Вайлі, який також працював над машиною Танні в Блечлі-Парку. У тому ж році Татт отримав роботу в університеті Торонто на запрошення Гарольда Коксетера. У 1962 перейшов в університет Ватерлоо в Онтаріо, де пропрацював до кінця своєї академічної кар'єри. Офіційно вийшов на пенсію в 1985 році, але продовжував активну діяльність як заслужений професор. Брав участь у заснуванні Факультету комбінаторики і оптимізації в Університеті Ватерлоо. Його математична кар'єра була сконцентрована на комбінаториці, особливо на теорії графів і вивченні матроїдів.
Був головним редактором Журналу теорії комбінаторики і працював в редакційних колегіях деяких інших математичних журналів. В теорії графів Татт працював над такими проблемами, як структури циклів, максимальний розмір паросполучень, факторизація графів, гамільтонові та негамільтонові графи. Перші основні досягнення в теорії матроїдів зроблені Таттом в його дисертації в Кембриджі в 1948 році. Крім того, він активно розробляв методи і теореми побудови різних видів графів[12].
Роботи Тата протягом Другої світової війни і роботи з комбінаторики принесли йому велику кількість почестей і нагород.
- 1958 — член Королівського товариства Канади;
- 1971 — премія Джефрі-Вільямса Канадського математичного товариства;
- 1975 — медаль Генрі Маршалла Торі королівського товариства Канади;
- 1987 — член Лондонського королівського товариства;
- 1998 — призначений почесним директором Центру прикладних Криптографічних Досліджень Університету Ватерлоо[13]
- 2001 — Офіцер Ордена Канади;
- 2001 — CRM-Fields-PIMS prize[en].
Працював бібліотекарем в Королівському астрономічному суспільстві Канади в 1959—1960, і на його честь було названо астероїд 14989 Татт.
У 2011 році, на знак подяки за роботу Татта в Блетчлі-Парку, Центр безпеки комунікацій Канади назвав на його честь цілу організацію — Інститут математики і обчислень імені В. Т. Татта.[14]
У вересні 2014 в Ньюмаркеті, рідному місті Татта, встановлена скульптура на його честь.
Після того, як Татт прийняв запрошення на роботу від Університету Ватерлоо, він і його дружина Доротея купили будинок в сусідньому селі Вест Монтроуз, Онтаріо. Після смерті дружини в 1994, повернувся жити в рідній Ньюмаркет, але потім знову переїхав в Ватерлоо у 2000 році, де помер два роки потому.[15] Похований на кладовищі Вест Монтроуз в 2002 році.[16]
- Tutte, W. T. (1966), Connectivity in graphs, Mathematical expositions, т. 15, Toronto, Ontario: University of Toronto Press, Zbl 0146.45603
- Tutte, W. T. (1966), Introduction to the theory of matroids, Santa Monica, Calif.: RAND Corporation report R-446-PR. Also Tutte, W. T. (1971), Introduction to the theory of matroids, Modern analytic and computational methods in science and mathematics, т. 37, New York: American Elsevier Publishing Company, ISBN 978-0-444-00096-5, Zbl 0231.05027
- Tutte, W. T., ред. (1969), Recent progress in combinatorics. Proceedings of the third Waterloo conference on combinatorics, May 1968, New York-London: Academic Press, с. xiv+347, ISBN 978-0-12-705150-5, Zbl 0192.33101
- Tutte, W. T. (1979), McCarthy, D.; Stanton, R. G. (ред.), Selected papers of W.T. Tutte, Vols. I, II., Winnipeg, Manitoba: Charles Babbage Research Centre, St. Pierre, Manitoba, Canada, с. xxi+879, Zbl 0403.05028
- Volume I: ISBN 978-0-969-07781-7
- Volume II: ISBN 978-0-969-07782-4
- Tutte, W. T. (1984), Graph theory, Encyclopedia of mathematics and its applications, т. 21, Menlo Park, California: Addison-Wesley Publishing Company, ISBN 978-0-201-13520-6, Zbl 0554.05001 Reprinted by Cambridge University Press 2001, ISBN 978-0-521-79489-3
- Tutte, W. T. (1998), Graph theory as I have known it, Oxford lecture series in mathematics and its applications, т. 11, Oxford: Clarendon Press, ISBN 978-0-19-850251-7, Zbl 0915.05041 Reprinted 2012, ISBN 978-0-19-966055-1
- ↑ а б в Deutsche Nationalbibliothek Record #143277294 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б в г д е ж и к л Архів історії математики Мактьютор — 1994.
- ↑ Find a Grave — 1996.
- ↑ https://generations.regionofwaterloo.ca/getperson.php?personID=I261781&tree=generations
- ↑ Polymer International — Wiley-Blackwell. — ISSN 0959-8103; 1097-0126 — doi:10.1002/(ISSN)1097-0126
- ↑ а б в г Czech National Authority Database
- ↑ Математичний генеалогічний проєкт — 1997.
- ↑ а б O'Connor, 2003, с. 1.
- ↑ а б Copeland, 2006, с. 352-353.
- ↑ Copeland, 2006, с. 356-357.
- ↑ Smith, 2011.
- ↑ Arthur M. Hobbs and James G. Oxley «William T. Tutte (1917—2002) [Архівовано 12 березня 2017 у Wayback Machine.]» // Notices of the American Mathematical Society. — 2004. — №. 5.
- ↑ Barbara Elve «Tutte honoured by cryptographic centre [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]»
- ↑ Colin Freeze «Top secret institute comes out of the shadows to recruit top talent [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]» // Globe and Mail. — 2011.
- ↑ Dan van der Vat «Obituary: William Tutte [Архівовано 29 листопада 2012 у Wayback Machine.]» // The Guardian. — 2002.
- ↑ West Montrose United Cemetery. Архів оригіналу за 1 лютого 2017. Процитовано 11 грудня 2016.
- Jack Copeland. Colossus: The Secrets of Bletchley Park's Codebreaking Computers. — Oxford : Oxford University Press, 2006. — 287 с. — ISBN 978-0-19-284055-4.
- Ralph Eskrine, Michael Smith. The Bletchley Park Codebreakers. — Biteback Publishing Ltd, 2011. — ISBN 978-1-84954-078-0.
- J. O'Connor, E.F. Robertson. MacTutor Biography: William Thomas Tutte. — University of St Andrews, 2003. Процитовано 28 April 2013.
- Mark Ward. Code-cracking machine returned to life. — BBC News. Процитовано 28 April 2013.
- Народились 14 травня
- Народились 1917
- Уродженці Саффолку
- Померли 2 травня
- Померли 2002
- Померли в Онтаріо
- Випускники Триніті-коледжу (Кембридж)
- Випускники Кембриджського університету
- Викладачі Торонтського університету
- Члени Лондонського королівського товариства
- Офіцери ордена Канади
- Члени Королівського товариства Канади
- Британські математики
- Британські криптографи
- Канадські математики