Орелі Філіпетті
Орелі Філіпетті | |
---|---|
фр. Aurélie Filippetti | |
![]() | |
Народилася | 17 червня 1973[1][2][3] (51 рік) Вільрю |
Країна | ![]() |
Діяльність | політична діячка, письменниця, мовознавиця |
Alma mater | École normale supérieure de Fontenay-Saint-Cloudd |
Знання мов | французька[4][5][6] |
Заклад | Інститут політичних досліджень |
Посада | Міністр культури Франціїd, депутат Національної асамблеї Франції[7], депутат Національної асамблеї Франції[7], депутат Національної асамблеї Франції[7], municipal councillord, член генеральної радиd, Міністр культури Франціїd і Міністр культури Франціїd |
Партія | Соціалістична партія |
Нагороди | |
IMDb | ID 3363561 |
|
Орелі Філіппетті (фр. вимова: [ɔʁeli filipɛti]; (17 червня 1973, Вільрю) — французький політик і прозаїк, міністр культури та комунікацій Франції (2012-2014) в урядах Жана-Марка Еро та Мануеля Вальса.[8]
Родина походить з Гуальдо Тадіно в італійській Умбрії.[9] Вона закінчила елітну Нормальну вищу школу Фонтене-Сен-Клу (італ. École normale supérieure de Fontenay–Saint-Cloud), де здобула агрегацію з класичної літератури.
Перший роман Філіппетті Les derniers jours de la classe Ouvrière (Останні дні робітничого класу), опублікований Stock у 2003 році, був перекладений кількома мовами. У 2003 році Філіппетті написала сценарій для театральної постановки Fragments d'humanité .
Філіпетті була делегатом французьких зелених від паризького муніципалітету і виконувала обов'язки технічного радника міністра навколишнього середовища Іва Коше з 2001 по 2002 рік. У 2007 році Філіпетті була обрана членом Національних зборів Франції, представляючи департамент Мозель. У парламенті вона працювала в Комітеті з питань культури (2007—2008), Комітеті з правових питань (2008—2010) та Комітеті з фінансів (2010—2012).[10]
З ініціативи Філіпетті Національна асамблея ухвалила у 2013 році закон, який забороняє інтернет-продавцям книг пропонувати безкоштовну доставку покупцям, намагаючись захистити книжкові магазини країни від зростаючого домінування американського інтернет-магазину Amazon.[11] У 2014 році Філіпетті звільнила Анну Бальдассарі, директора Музею Пікассо, після посилення критики її стилю керівництва.[12]
Після відставки Арно Монтебура на знак протесту проти економічної політики Олланда 25 серпня 2014 року Філіпетті та Бенуа Амон також подали у відставку[13][14][15]
Після відставки Філіпетті повернулася до парламенту, де працювала у фінансовому комітеті з 2014 по 2017 рік[16]. Під час голосування за бюджет-2015 вона була однією з 39 депутатів-соціалістів, які утрималися.[17] Вона втратила депутатське крісло на виборах 2017 року.
На президентських праймеріз Соціалістичної партії Філіпетті підтримала Монтебура кандидатом від партії на президентських виборах того року.[18] Коли замість нього обрали Амона, вона приєдналася до його передвиборної команди, працюючи речником.
Філіпетті була виключена з партії на 18 місяців після підтримки списку дисидентів, а 17 січня 2018 року вона оголосила, що покинула Соціалістичну партію та приєдналася до Génération.s., політичного руху Бенуа Амона, її колишнього колеги в уряді Франції. Пізніше в 2018 році Філіппетті оголосила про свій намір піти з політики.[19]
9 листопада 2004 року Філіпетті та Ксав'єр Тібері посварилися після напруженого засідання районної ради. Кожен з них звинуватив іншого у нападі чи погрозах. Тібері отримала травму голови, яка, як вона стверджувала, була викликана тим, що Філіпетті штовхнула її; вона подала скаргу.[20]
У 2008 році Філіпетті потрапила в заголовки газет, коли вона оприлюднила звинувачення, що колишній глава МВФ Домінік Стросс-Кан здійснив до неї сексуальне насильство.[21][22]
Філіпетті мала стосунки з Томасом Пікетті. У 2009 році вона подала на нього скаргу за домашнє насильство; Пікетті вибачився за свої дії, і Філіпетті швидко забрала звинувачення.[23]
У вересні 2014 року Філіпетті та Арно Монтебур подали до суду на Paris Match за порушення журналістами конфіденційності у повідомленні, про романтичні стосунки обидвох. На обкладинці тижневика була зображена їхня спільна світлина під час поїздки до Сан-Франциско.[24][25]
З 2014 до початку 2017 року Філіпетті мала стосунки з Монтебургом[26], з яким у неї у вересні 2015 року народилася дочка Жанна[27]. Її перша дочка Клара від попередніх стосунків.
- Les Derniers Jours de la Classe ouvrière, Stock, 2003, Réédité en Livre de Poche (ISBN 2253108596)
- Un homme dans la poche, Stock, 2006
- ↑ Sycomore / Assemblée nationale
- ↑ Roglo — 1997. — 10000000 екз.
- ↑ Babelio — 2007.
- ↑ Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ Czech National Authority Database
- ↑ CONOR.Sl
- ↑ а б в http://www2.assemblee-nationale.fr/deputes/fiche/OMC_PA333611
- ↑ Aurélie Filippetti to the Minister of Culture in lepoint.fr, 17 May 2012
- ↑ Candidats des Verts Paris. paris.lesverts.fr. Архів оригіналу за 3 March 2016. Процитовано 12 червня 2017.
- ↑ Aurélie Filippetti National Assembly of France.
- ↑ Hugh Carnegy (October 3, 2013), François Hollande purges government after leftwing revolt Financial Times.
- ↑ Gareth Harris and Javier Pes (May 14, 2014), Director of Picasso museum dismissed The Art Newspaper.
- ↑ Le Monde (25.08.2014)
- ↑ Hugh Carnegy and Adam Thomson (August 25, 2014), François Hollande purges government after leftwing revolt Financial Times.
- ↑ Mark John and Julien Ponthus (August 26, 2014), Ex-banker replaces rebel minister in French cabinet shake-up Reuters.
- ↑ Aurélie Filippetti National Assembly of France
- ↑ Boni, Marc de (21 жовтня 2014). Les frondeurs du PS décident de s'abstenir sur le vote du budget 2015. Le Figaro. Процитовано 12 червня 2017.
- ↑ L'organigramme de l'équipe de campagne d'Arnaud Montebourg dévoilé [Архівовано 2019-03-23 у Wayback Machine.] Libération, January 2, 2017.
- ↑ Luc Le Vaillant (July 23, 2018), Aurélie Filippetti, le cœur a ses raisons Libération.
- ↑ Tonino Serafini (November 11, 2004), Soupe aux baffes chez Xavière Tiberi Libération.
- ↑ Landon Thomas Jr. and Steven Erlanger (May 17, 2011), Atop I.M.F., Contradiction and Energy The New York Times.
- ↑ Dave Keating (May 18, 2012), An EU-friendly French government? Politico Europe.
- ↑ Andrew Anthony (February 23, 2020), Thomas Piketty: Why France's 'rock star economist' still wants to squeeze the rich The Guardian.
- ↑ French ex-ministers sue Paris-Match over love affair reports Radio France Internationale, September 12, 2014.
- ↑ Marine Pennetier (July 30, 2015), Aurélie Filippetti porte plainte contre Paris Match Reuters.
- ↑ Paris Match révèle la liaison entre Aurélie Filippetti et Arnaud Montebourg. francetvinfo.fr. 10 вересня 2014.
- ↑ Aurélie Filippetti a accouché d'une petite Jeanne, nous apprend le "JDD". tempsreel.nouvelobs.com (фр.). 15 вересня 2015. Процитовано 6 квітня 2020.
- Блог Орелі Філіппетті (in French)
- Орелі Філіпетті на сайті IMDb (англ.)