Франсіско Енрікес-і-Карвахаль
Франсіско Енрікес-і-Карвахаль ісп. Francisco Henríquez y Carvajal | |||
![]() | |||
| |||
---|---|---|---|
31 липня — 29 листопада 1916 року | |||
Попередник: | Рада державних секретарів | ||
Наступник: | Американська військова влада | ||
Народження: |
14 січня 1859 Санто-Домінго | ||
Смерть: |
6 лютого 1935 (76 років) Сантьяго-де-Куба | ||
Країна: | Домініканська Республіка | ||
Освіта: | Паризький університет | ||
Шлюб: | Salome Ureñad | ||
Діти: | Педро, Франсіско, Макс, Каміла |
Франсіско Іларіо Енрікес-і-Карвахаль (14 січня 1859 — 6 лютого 1935)[1] — домініканський лікар, правник, письменник, викладач і політик, президент країни напередодні окупації Домініканської Республіки.
Після навчання на батьківщині виїхав до Парижа на чотири роки. Там він вчився на лікаря в Паризькому університеті. Повернувся до Домініканської Республіки, де проходив інтернатуру. Потім працював редактором у газеті El Maestro, утім був змушений виїхати з країни за часів режиму Улісеса Еро. Повернувся на батьківщину 1899 року та зайняв пост міністра закордонних справ у кабінеті Хуана Ісідро Хіменеса.
1902 Енрікес відкрив представництво на Кубі, де мав медичну практику. Знову повернувся до рідної країни 1903 року, але знову виїхав за кордон за кілька місяців. 1907 президент Рамон Касерес відрядив його делегатом на Гаазьку конвенцію. 1911 Енрікес був емісаром у Гаїті з метою розв'язання проблеми кордонів.
1916 року перебував у складі дипломатичної місії, коли країну було окуповано Сполученими Штатами. Пізніше Рада державних секретарів на чолі з Орасіо Васкесом обрала Енрікеса на пост президента[2][3]. Посаду глави держави обіймав до кінця листопада 1916 року[4]. Його наступником став американський військовий губернатор Геррі Шепард Кнапп.
За часів президентства РафаеляТрухільйо був послом Домініканської Республіки у Франції та Кубі (1930—1935).
- «La hija del Hebreo» (1883)
- «Ramón Mella» (1891)
- «Informe sobre la seguridad Conferencia Internacional Americana» (1902, доповідь на Американській конференції безпеки)
- «Juvenilia» (1904)
- «Dolorosa» (1909)
- «Derecho Internacional Público y la Guerra» (1915)
- «Discurso pro-Pablo Duarte» (1915)
- «Páginas Selectas» (1918)
- «Cuba y Quisqueya» (1920)
- «Rosa de la tarde» (1923)
- «Guarocuya. Monólogo de Enriquillo El» (1924)
- «Todo por Cuba» (1925)
- «Nacionalismo» (1925)
- «Del Amor y del Dolor» (1926)
- «Páginas electas» (1926)
- «Mi Álbum de Sonetos» (1927)
- "Etica y Estética "(1929)
- «Historicos Romances» (1937)
- «El poema de la historia. fragmento de un poema inconcluso» (1948)
- «Cuentos» (1950)
- ↑ Mendez, Serafín Mendez and Gail Cueto (2003). Notable Caribbeans and Caribbean Americans: a biographical dictionary. Greenwood Publishing Group, ISBN 978-0-313-31443-8
- ↑ Staff report (18 May 1916). NEW DOMINICAN PRESIDENT.; Chamber of Deputies Elects Abreu; Senate Expected to Confirm.New York Times
- ↑ Staff report (10 June 1916). Sees us at fault in Santo Domingo; Former Receiver General of Customs There Blames the Administration. Charges Public Deception. Says the «Ostrich-like» Policy of the United States Has Finally Resulted in the Spilling of Blood. New York Times
- ↑ Staff report (28 July 1916). DR. CARVAJAL LEAVES CUBA.; Sails for Santo Domingo to Take Office as President. New York Times
![]() |
Це незавершена стаття про політичного діяча. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
- Народились 14 січня
- Народились 1859
- Померли 6 лютого
- Померли 1935
- Випускники Паризького університету
- Президенти Домініканської Республіки
- Лікарі Домініканської Республіки
- Правники Домініканської Республіки
- Письменники Домініканської Республіки
- Померли в Сантьяго-де-Куба
- Уродженці Санто-Домінго
- Президенти єврейського походження