Центр стратегічних і міжнародних досліджень
Center for Strategic and International Studies | |
---|---|
Center for Strategic and International Studies | |
![]() | |
![]() | |
Абревіатура | CSIS(англ.) |
Тип | аналітичний центр група захисту інтересів організація неприбуткова організація |
Засновник | David Manker Abshired Арлі Берк |
Засновано | 1962 |
Правовий статус | організація 501(c)(3)[1] |
Сфера | комп'ютерна безпека, technology policyd, воєнна політика, економічна політика, національна безпека, енергополітикаd, екополітика, політика здоров’яd, права людини і міжнародний розвиток |
Країна | ![]() |
Штаб-квартира | Вашингтон (38°54′07″ пн. ш. 77°02′31″ зх. д. / 38.901944444471773465° пн. ш. 77.04194444447178114° зх. д.) |
Керівник | John Hamred (2000) |
Штат працівників | 354 осіб (2014) |
Дохід | ▼44 146 650 $ (2020)[3] |
Вебсайт: csis.org | |
![]() | |
![]() |
Центр стратегічних і міжнародних досліджень (англ. Center for Strategic and International Studies; скорочено CSIS) — аналітичний центр у Вашингтоні, округ Колумбія, США[4]. CSIS був створений як «Центр стратегічних і міжнародних досліджень» Джорджтаунського університету в 1962 році. Центр займається політичними дослідженнями та стратегічним аналізом політичних, економічних проблем і питань безпеки в усьому світі. Вони особливо зосереджені на питаннях міжнародних відносин, торгівлі, технологій, фінансів, енергетики та геостратегії[5].
У звіті Університету Пенсільванії Global Go To Think Tanks Report за 2019 рік CSIS визнано найкращим аналітичним центром у Сполучених Штатах за всіма предметами, «Найкращим аналітичним центром із питань оборони та національної безпеки» у світі та 4-м найкращим аналітичним центром у світі загалом[6][7]. Щороку, починаючи з 2013 року, CSIS визнавався аналітичним центром номер один з питань оборони та національної безпеки, а також його було визнано «Центром передового досвіду»[7].
З моменту свого заснування CSIS «присвятив себе пошуку шляхів підтримки американського авторитету і процвітання як сили добра у світі», як зазначено на його веб-сайті.[8] CSIS офіційно є двопартійним аналітичним центром, в якому працюють науковці, що представляють різні точки зору по всьому політичному спектру. Він відомий тим, що запрошує до співпраці відомих зовнішньополітичних діячів і державних службовців з Конгресу та виконавчої влади США, в тому числі пов'язаних з Демократичною або Республіканською партією, а також іноземних посадовців різного політичного походження. U.S. News & World Report назвав його «центристським» аналітичним центром[9] .
Центр проводить Форум державних діячів, двопартійний майданчик, де міжнародні лідери представляють свої погляди. Серед минулих спікерів були Генеральний секретар ООН Пан Гі Мун і радник з національної безпеки Том Донілон [10]. Центр також проводить Діалоги CSIS-Школи Шиффера, серію численних дискусій, які веде Боб Шиффер з CBS News, і Глобальний форум з питань безпеки, на якому виступають посадові особи Міністерства оборони, в тому числі колишній міністр оборони Чак Гейгель [11].
У 2024 році CSIS був визнаний «небажаною організацією» в Росії[12].
- ↑ https://www.csis.org/programs/about-us
- ↑ https://projects.propublica.org/nonprofits/organizations/521501082/202102249349302360/full
- ↑ Company Overview of Center for Strategic and International Studies, Inc (англ.). Bloomberg. Процитовано 11 вересня 2018.
- ↑ The Center for Strategic and International Studies (англ.). Charitynavigator.org. 1 березня 2018. Процитовано 11 вересня 2018.
- ↑ CSIS Named Number One Think Tank in the United States. SU News (англ.). Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ а б Global Go To Think Tanks Report (англ.). University of Pennsylvania. Процитовано 5 лютого 2020.
- ↑ About CSIS | Center for Strategic and International Studies. www.csis.org (англ.). Процитовано 16 серпня 2024.
- ↑ Kurtzleben, Danielle (3 березня 2011). Think Tank Employees Tend to Support Democrats (англ.).
- ↑ CSIS CHARTING our future CHARTING our future Annual Report 2012 (PDF).
- ↑ Global Security Forum | Center for Strategic and International Studies. web.archive.org. 4 жовтня 2013. Процитовано 16 серпня 2024.
- ↑ Rofe, Jean (1 липня 2024). Американская и германская НПО признаны "нежелательными" в РФ. Deutsche Welle (рос.). Архів оригіналу за 3 липня 2024. Процитовано 3 липня 2024.