Казарян Володимир Едуардович
Володимир Едуардович Казарян | |
![]() Володимир Казарян під час презентації виставки «Восьме диво світу» в картинній галереї м. Тернополя | |
Народився | 5 березня 1959 (65 років) м. Оріхів Запорізької області, Україна |
---|---|
Національність | український вірменин |
Громадянство | ![]() ![]() |
Напрямок | мініатюра |
Володимир Едуардович Казарян (нар. 5 березня 1959, м. Оріхів Запорізької області, Україна) — український скульптор-мікромініатюрист вірменського походження, художник, філософ, бард, поет.
Батько — відомий вірменський мініатюрист Едуард Казарян, мати — драматична акторка Ольга Величко. Через життєві обставини (мати не могла залишити професію, а батько не уявляв життя без Вірменії) Володимир довгий час жив окремо від батька.
Мініатюрою захопився у 18 років, спостерігаючи за роботою батька.
Першу мініатюру — ландшафт Дніпрогесу — подарував у 1979 році Леонідові Брежнєву.[1]
Працює з мікроскопами, маскою на обличчі і зі спеціальними мікроінструментами з криці, платини й осколків штучних алмазів, які майстер виготовляє сам. Інколи на виготовлення інструментів витрачає більше часу, ніж на саму мікроскульптуру. Перед початком роботи три-п'ять днів голодую. Працює між ударами серця — мінімальна мікровібрація може завадити.
Матеріалом для мікромініатюр майстрові служать: слонова кістка, мармур, бурштин, риб'яча луска, дорогоцінні камені та метали. Підкладками — відполіровані людські волосини, макове зернятко, зерно рису, вушко голки, кристалик цукру і навіть маленька піщинка.[2] На виготовлення однієї мікромініатюри майстер витрачає від 1 до 3 місяців.
У 1984 році Володимир Казарян заснував премію «Троянда світу», виконавши на рисовому зернятку мікропортрети президентів різних країн та світових знаменитостей. Премію отримали Білл і Гілларі Клінтони, Арнольд Шварценеггер (США), Хосні Мубарак (Єгипет), Борисові Ельцину (Росія), Леонід Кравчук і Леонід Кучма (Україна).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/85/%D0%9A%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D1%80%D1%8F%D0%BD_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80_%D0%95%D0%B4%D1%83%D0%B0%D1%80%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87_-_16039644.jpg/220px-%D0%9A%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D1%80%D1%8F%D0%BD_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80_%D0%95%D0%B4%D1%83%D0%B0%D1%80%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87_-_16039644.jpg)
В основі світобачення Володимира Казаряна є фраза «Все неможливе можливо зробити». Своє покликання вбачає в тому, щоби показати необмежені людські можливості і залишити людству якнайбільше мініатюр.
Мріє створити в Харкові власний музей мініатюри.
- «Восьме диво світу» — експонувалася в Росії, Єгипті, Прибалтиці, Чехії та США, в Україні в Чернігові, Краматорську (січень 2012), Львові (липень 2015)[1], Тернополі (березень 2016). Кожна мікромініатюра демонструється у скляній кулі, зверху якої прикріплена збільшувальна лінза.[3]
Всього в колекції Володимира Казаряна є більше 500 мініатюр.
Серед робіт:
- Статуя Свободи (менша за оригінал у 17 000 000 000 разів),
- портрет Ісуса, зібраний з 10 тисяч мікрокаменів,
- найменша у світі Біблія,
- підкута блоха на кінчику людської волосини,
- портрети Леонардо да Вінчі, Тараса Шевченка, Лучано Паваротті, Олександра Пушкіна та інших на рисовому зернятку,
- караван верблюдів у вушку голки,
- скульптурне зображення Бога, розміщене у вушку швейної голки,
- букет троянд, пелюстки яких зроблені з риб'ячої луски, а стебельця — з людських волосин,
- борці сумо на маковому зернятку.
- ↑ а б Юлія Ліпіч. Венеру у вушку голки зробив Володимир Казарян [Архівовано 26 березня 2016 у Wayback Machine.] // Gazeta.ua. — 2015. — 31 липня.
- ↑ Восьмое чудо света Владимира Казаряна [Архівовано 24 березня 2016 у Wayback Machine.] // Севастопольский художественный музей им. М. П. Крошицкого. (рос.)
- ↑ Юлія Швець. У Тернопіль приїхав творець «Восьмого чуда світу» [Архівовано 25 березня 2016 у Wayback Machine.] // BezTaby.te.ua. — 2016. — 17 березня.
- Андрей Шмаль. Восьмое Чудо Света. Краматорчане имеют возможность увидеть Бога в игольном ушке (фото) [Архівовано 27 березня 2016 у Wayback Machine.] // Краматорська правда. — 2012. — 28 січня. (рос.)
- Дарья Зеленская. На волоске от чуда [Архівовано 30 березня 2016 у Wayback Machine.] // Время. — 2012. — 18 вересня. (рос.)
![]() |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Казарян Володимир Едуардович |
![]() | |
---|---|
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Ірина Шуптарська. ![]() |
![]() |
Ірина Шуптарська. ![]() |
![]() |
Тамара Заяць та ін. ![]() |
- Марта Єлісєєва. Володимир Казарян — дивовижних справ майстер [Архівовано 24 березня 2016 у Wayback Machine.] // Чернігівські відомості.
- Восьмое чудо света Владимира Казаряна [Архівовано 24 березня 2016 у Wayback Machine.] // Севастопольский художественный музей им. М. П. Крошицкого. (рос.)
- Оксана Сенишин. В Етнографічному музеї кримчанин запрезентував виставку мініатюри «Восьме чудо світу» [Архівовано 19 серпня 2015 у Wayback Machine.] // Zaxid.net. — 2015. — 20 липня.
- Юлія Ліпіч. Венеру у вушку голки зробив Володимир Казарян [Архівовано 26 березня 2016 у Wayback Machine.] // Gazeta.ua. — 2015. — 31 липня.
- Юлія Швець. У Тернопіль приїхав творець «Восьмого чуда світу» [Архівовано 25 березня 2016 у Wayback Machine.] // BezTaby.te.ua. — 2016. — 17 березня.
- Світлана Кричківська. У Тернопіль привезли 30 скульптур, які вміщаються у вушко голки [Архівовано 25 березня 2016 у Wayback Machine.] // Галас. — 2016. — 17 березня.
- Лілія Костишин. Золоті підкови для… блохи, або Як вмістити у вушко голки караван верблюдів? // Вільне життя плюс. — 2016. — 18 березня.