Еджворт Девід
Танат Вільям Еджворт Девід | |
---|---|
![]() | |
Народився | 28 січня 1858[1][2][3] Сент-Фагансd, Кардіфф, Уельс, Сполучене Королівство[1] або адміністративний поділ Уельсу, Велика Британія[4] |
Помер | 28 серпня 1934[1][2][3] (76 років) Сідней, Австралія[1] |
Країна | ![]() ![]() |
Місце проживання | Австралія |
Діяльність | геолог, полярний дослідник |
Галузь | геологія і полярні дослідженняd[4] |
Alma mater | Новий коледж Оксфорду і Magdalen College Schoold |
Відомі учні | Arthur Bache Walkomd |
Знання мов | англійська |
Заклад | Університет Сіднея |
Учасник | Перша світова війна |
Членство | Лондонське королівське товариство |
У шлюбі з | Caroline Edgeworth Davidd |
Діти | Margaret McIntyred |
Нагороди | |
Танат Вільям Еджворт Девід (28 січня 1858 року Сен-Фаганс поблизу Кардіффа — 28 серпня 1934 року Сідней) — австралійський геолог і дослідник Антарктики, учасник першої експедиції Ернеста Шеклтона (1907—1909), учасник походу до Південного магнітного полюса.
Еджворт Девід народився поблизу Кардіффа в родині викладача богослов'я і античної історії. У 12 років Еджворт розпочав навчання в коледжі святої Магдалини у Оксфорді. У 1876 році отримав стипендію для вивчення античності. У 1878 році виїхав до Австралії і Канади на лікування. Коли повернувся в Оксфорд, почав вивчати геологію. У 1880 році отримав ступінь бакалавра мистецтв і наступні два роки вивчав геологію Уельсу. У 1882 році Еджворт Девід певний час навчався у Королівській гірській школі в Лондоні. Згодом поїхав до Австралії, де працював помічником геологічного інспектора в уряді колонії Новий Південний Уельс. З 1891 року Еджворт Девід працював професором геології в університеті Сіднея. На посаді викладача університету був до 1924 року. Серед досягнень професора — відкриття найбільшого вугільного басейну Хантер-Веллі у Новому Південному Уельсі в квітні 1886 року, відкриття родовищ олова, складання геологічної карти Сіднейсько-Ньюкасльського басейну. У 1892 займав посаду голови секції геології в Австралійській асоціації з розвитку науки. Займався дослідженням атолів, у тому числі в 1896 році атол Фунафуті. Еджворт Девід у 1907—1909 роках брав участь за запрошенням у першій експедиції Шеклтона. Після завершення експедиції виступав з лекціями про неї. У 1913 році Еджворт Девід став президентом Австралійської асоціації з розвитку науки. 25 жовтня 1915 року, під час Першої світової війни отримав звання майора і очолив Австралійський гірський корпус. Він прибув на Західний фронт у травні 1916 року. У вересні 1916 року отримав травми, впавши в траншею: були зламані два ребра і розірвано сечовий міхур. Девід лікувався в Лондоні, потім повернувся на фронт радником Британського експедиційного корпусу з земельних робіт і залишався на передовій до червня 1917 року. У 1921 році повернувся в Австралію, продовжив викладацьку діяльність. У 1921—1922 роках очолював Австралійську національно-дослідницьку раду. Вийшов у відставку в 1924 році, науковою роботою займався до кінця життя.
Головною метою експедиції Шеклтона було підкорення Південного полюса. Учасники досягли на китобійному пароплаві «Німрод» моря Росса і зупинилися на зимівлю у протоці Мак-Мердо. В ході експедиції Еджворт очолював з 5 по 11 березня 1908 року сходження на антарктичний вулкан Еребус. Також професор очолював загін експедиції, який першим досяг 16 березня 1909 года Південного магнітного полюса. В загоні, крім Девіда, були фізик Дуглас Моусон і лікар Аллістер Маккей. Десять тижнів вони йшли узбережжям, поповнювали запаси, полюючи на тюленів і пінгвінів. Потім повернули в глиб країни. Важкий шлях долали повільно: до кінця жовтня мандрівники подолали по узбережжю Землі Вікторії не більше 100 км. Вони залишили все, без чого можна обійтися. Інакше вони не змогли б форсувати льодовик Норденшельда і льодовик Дрігальского. Коли перетинали льодовик Дрігальського, 11 грудня Девід впав у тріщину, і був врятований Моусоном. 27 грудня загін досяг льодовик Рівза, тоді команда змогла проходити до 17 км щодня. З цього дня вони почали робити регулярні магнітні вимірювання. Через недосконалість приладів доводилося кілька разів повторювати 24-годинні цикли спостережень. 16 січня 1909 р полюс був досягнутий на 72 ° 25 'пд. ш., 155 ° 16 'східної довготи на висоті 2210 м над рівнем моря. Учасники Північного загону проголосили територію володінням Британської імперії. Дорогу назад, не дивлячись на виснаження — 400 миль — команда пройшла за 15 днів. 31 січня «Німрод» підійшов до берега, але не зміг наблизитися більше, ніж на 26 миль. 4 лютого, переживши снігопад і падіння в тріщини морського льоду, загін повернувся на судно. За час очікування вони встигли дослідити льодовик Феррара.
- Еджворт Девід у 1899 році був нагороджений медаллю Бігсбі Лондонським геологічним товариством
- У 1900 році був обраний членом Лондонського Королівського товариства
- У 1910 році отримав Орден Святого Михайла і Святого Георгія і почесний ступінь доктора наук від Оксфордського університету.
- В листопаді 1918 року отримав звання підполковника.
- У вересні 1920 року був нагороджений Орденом Британської імперії.
- ↑ а б в г д Ralph J., Nikischer T., Hudson Institute of Mineralogy Mindat.org: The Mineral and Locality Database — [Keswick, VA], Coulsdon, Surrey: 2000.
- ↑ а б в SNAC — 2010.
- ↑ а б в Encyclopædia Britannica
- ↑ а б Czech National Authority Database
- Vallance, T.G. David, Sir Tannatt William Edgeworth (1858—1934) Australian Dictionary of Biography Melbourne University Publishing, 1981
- Mary Edgeworth. Professor David: The Life of Sir Edgeworth David, KBE DSO FRS MA DSC LLD | London, Edward Arnold. — 1937
- Стаття [Архівовано 14 грудня 2014 у Wayback Machine.] в Encyclopedia Britannica (англ.)
- Стаття [Архівовано 14 травня 2011 у Wayback Machine.] в старому виданні Австралійського біографічного словника (англ.)
- https://books.google.com.ua/books?id=8JYqDQAAQBAJ&pg=PA276&lpg=PA276&dq=Эджуорт+Дэвид&source=bl&ots=fAUGalnQFS&sig=ACfU3U26Ubn9xynyLHCnvM2jtTLmjhGihg&hl=ru&sa=X&ved=2ahUKEwjwjoLx7Z_nAhVjmIsKHYTZCgwQ6AEwD3oECAkQAQ#v=onepage&q=Эджуорт%20Дэвид&f=falseДуглас
- Магідович І. П., Магідович В. І. Нариси з історії географічних відкриттів. — М., Просвіта, 1986, с. 306.
- Народились 28 січня
- Народились 1858
- Уродженці Уельсу
- Уродженці Великої Британії
- Померли 28 серпня
- Померли 1934
- Померли в Сіднеї
- Науковці Сіднейського університету
- Члени Лондонського королівського товариства
- Лицарі-командори ордена Британської імперії
- Кавалери ордена «За видатні заслуги» (Велика Британія)
- Нагороджені медаллю Біґсбі
- Нагороджені медаллю Волластона
- Дослідники Антарктики
- Австралійські мандрівники
- Австралійські геологи