Поповський Марк Олександрович
Марк Олександрович Поповський | ||||
---|---|---|---|---|
рос. Марк Александрович Поповский | ||||
![]() Марк Поповський, фото 1969 р. | ||||
Народився | 8 липня 1922 Одеса, Українська СРР | |||
Помер | 7 квітня 2004 (81 рік) США | |||
Громадянство | ![]() | |||
Національність | єврей | |||
Діяльність | журналістика, публіцистика | |||
Alma mater | Філологічний факультет МДУd і Військово-медична академія імені С. М. Кірова | |||
Мова творів | російська | |||
Учасник | німецько-радянська війна | |||
| ||||
Марк Олександрович Поповський (8 липня 1922, Одеса — 7 квітня 2004, США) — письменник, журналіст, правозахисник, дисидент[1].
Народився в єврейській родині, яка, за його словами, «кинулася в революцію». Батько — студент Одеського інституту народного господарства («Інархоз»), в майбутньому — відомий письменник, драматург і популяризатор науки Олександр Данилович Поповський (1897—1982), автор біографічних книг про вчених. Мати — науковець, кандидат біологічних наук, член ВКП(б) з 1937 року.[2] згодом Батьки розлучилися і мати до кінця життя жила в Одесі.
Навчався у Військово-медичної академії.[3] Під час Другої світової був медиком[3]. В інтерв'ю радіо «Свобода» Марк Поповський сказав, що пройшов всю Другу світову війну, переніс Ленінградську блокаду, пережив післявоєнні злидні і 6 років після війни голодував. Коли він став журналістом і членом Союзу письменників СРСР, то постійно отримував удари від тієї системи.[2]
У 1952 р. закінчив філологічний факультет МГУ.[1] Жив у Москві. До еміграції в СРСР вийшли 18 книг Поповського, присвячених, в основному діячам науки.[3]
Автор художніх біографій вчених Вавілова, Хавкіна та інших; історичних романів, нарисів. Член Спілки письменників (1961—1977), Спілки журналістів (1957—1977) СРСР.[1]
При написанні книги «Життя і житіє Войно-Ясенецького, архиєпископа і хірурга»[4] багаторазово радився зі священиком Олександром Менем. Пізніше і сам хрестився[2].
У 1970-ті рр. був дисидентом[5], зібрав бібліотеку Самвидаву, підписував листи-протести. У 1977 р. забезпечував західні газети і радіостанції інформацією про життя в СРСР, був узятий в оперативну розробку КДБ [6].
Емігрував у 1977 р., переїхав до США. Жив у Нью-Йорку[1], в Манхеттені, в районі Вашингтон Хайтс[2]. Співпрацював з радіостанцією «Свобода», газетами «Нове російське слово», «Панорама», літературними журналами.[1] Один із засновників Клубу російських письменників Нью-Йорка. Віце-президент організації «Письменники у вигнанні» американського відділення ПЕН-клубу[7].
Кандидат біологічних наук Е. С. Левіна (Інститут історії природознавства і техніки РАН, Москва) у своїй рецензії на книгу Поповського «Справа академіка Вавілова» писала: «Зустрічаючи в книзі Поповського посилання на відомі мені документи, не можу не здивуватися вольності їх прочитання». Критик вказувала також на безліч неточностей і помилок, натяжки, схильність покладатися на ненадійні усні свідчення, наявність у цій роботі літературних домислів і невиправданих висновків[8].
- Поповський М. А. Коли лікар мріє… / Ілюстрації А. М. Орлова; Обкладинка В. І. Старосільського. — М.: Трудрезервиздат, 1957. — 192 с. — 90 000 екз. (в пер.)
- Біла пляма. М., Знання, 1960
- «Шлях до серця», М., Воениздат, 1960
- «Друге створення світу», М., Молода гвардія, 1960, — 224 с., 30 000 екз.
- Живе зерно. М., Госполитиздат, 1961
- «Розірвана павутина», М., Радянська Росія, 1963
- Люди і хліб. М., 1962
- Цілюща сталь. М., 1962
- «По слідах відступаючих», М., Молода гвардія, 1963
- «Доля доктора Хавкіна», М., Видавництво східної літератури, 1963
- «Годувальники планети», М., Знання,1964 — 100 с., 15 000 екз.
- «П'ять днів одного життя», М., Дитяча література, 1965
- «Дорожче золота», М., Дитяча література, 1966 — 176 с., 50 000 екз.
- «Треба поспішати», М., Дитяча література, 1968
- «Той, хто сперечався. Повість про Леоніда Ісаєва».1969
- «Над картою людських страждань», М., Дитяча література,1971
- «Люди серед людей», М., Дитяча література, 1972
- «Панацея — дочка Ескулапа», М., Дитяча література,1973 -272 с., 75 000 екз.
- Побежденное час. М., Политиздат, 1975
- «Червневі новини», (1978)
- «Керована наука», (1978)
- «Життя і житіє Войно-Ясенецького, архиєпископа і хірурга», Paris, YMCA-press, 1979
- «Справа академіка Вавілова», (1983)
- «Російські мужики розповідають», London, 1983
- «Третій зайвий. Він, вона і радянський режим», (1985)
- Справа академіка Вавілова. М., Книга, 1991
- «На іншій стороні планети», три томи (1993—1997)
- «Ми — там і тут», (2000)
- «Сімдесяті (записки максималіста)», → (2010)[9]
Частина документів Поповського, пов'язаних з Самвидавом, зберігається в архівному фонді «Християнської Росії» в італійському місті Серіате[10].
- ↑ а б в г д Марк Поповський
- ↑ а б в г Марк Поповський. Портрет на фоні 80-тиріччя — Радіо Свобода
- ↑ а б в http://www.sergeidovlatov.com/books/v_zhanre.html «У жанрі детективу» — журн. «Сім днів», Нью-Йорк, 1984, № 54.
- ↑ Марк Поповський. Архів оригіналу за 28 серпня 2010. Процитовано 31 серпня 2016.
- ↑ Див.: Арзунян Е., «Невгамовність Марка Поповського». — «Вісник» (США, Балтімор), 14 липня 1992.[1] [2] [3][4] [5]
- ↑ WWW.
- ↑ Марк Олександрович Поповський
- ↑ Е. С. Левіна Біда чи вина академіка Вавілова? (рецензія на кн. Марк Поповський. Справа академіка Вавілова. М: Книга, 1990. 304 с.
- ↑ АРХІВ Эдвига Арзуняна
- ↑ Колупаєв Ст.
- Народились 8 липня
- Народились 1922
- Уродженці Одеси
- Померли 7 квітня
- Померли 2004
- Померли у США
- Випускники Військово-медичної академії імені С. М. Кірова
- Російські журналісти
- Радянські журналісти
- Журналісти США
- Персоналії:Нью-Йорк
- Письменники Росії XX сторіччя
- Радянські письменники
- Письменники США
- Російськомовні письменники XX століття
- Учасники Другої світової війни з СРСР