Гілозоїзм
Гілозоїзм (грец. ὕλη hyle — речовина, матерія і ζωή zoe — життя) — філософська концепція, яка визнає, що всі тіла космосу мають душу.
Гілозоїзм знімає принципові розходження, відмінності між неорганічною та живою природою.
Гілозоїзм — це учення натурфілософів (гілозоїстів), які дотримувалися матеріалістично-пантеїстичних поглядів і визначали субстанцію світу як одухотворену матерію, що має здатність до відчуття й мислення.
Історія терміна
Термін увів Кедворт в 1678 для означення ранніх грецьких філософських концепцій, які визначали наявність душі — загальною властивістю матерії, притаманною як макро- так і мікрокосму (Фалес, Анаксимандр, Анаксимен).
Соціокультурні витоки гілозоїзму сягають ранніх культур Заходу і Сходу, які вважали природу єдиним цілісним організмом.
Див. також
Джерела
- Otto Gigon. Der Ursprung der griechischen Philosophie. Von Hesiod bis Parmenides, 2. Aufl. Basel/Stuttgart 1968
- Присухін С. І. Філософія: Навч. посіб. — К.:КНЕУ, 2006. — 208 с.
Посилання
- Гілозоїзм // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Живий Всесвіт // Українська Релігієзнавча Енциклопедія
![]() |
Це незавершена стаття з філософії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |