Ґреґ Джинн
Ґреґ Джинн | |
---|---|
англ. Greg Ginn | |
![]() | |
Ґреґ Джинн виступає в 2019 році | |
Основна інформація | |
Повне ім'я | Ґреґорі Реджис Джинн англ. Gregory Regis Ginn |
Дата народження | 8 червня 1954 (70 років) |
Місце народження | Тусон, штат Аризона |
Роки активності | 1976–наш час |
Громадянство | США |
Професія | Музикант, пісняр, продюсер |
Інструменти | Гітара, бас-гітара, вокал |
Жанри | хардкор панк, панк рок, фрі джаз, punk jazz, сладж-метал, хеві метал |
Гурти | Black Flag |
Лейбл | SST, Cruzl |
gregginn.com | |
Black Flag | |
![]() |
Ґреґорі Реджис Джинн (англ. Gregory Regis Ginn, [ˈɡɪn] GHIN,[1]) — американський музикант, найбільш відомий як фронтмен, основний автор пісень, гітарист хардкор-панк гурту Black Flag, який він заснував і очолював з 1976 по 1986 рік, і знову в 2003 році. У 2013 році гурт оголосив про чергове возз'єднання.[2] Після розпаду Black Flag, Джинн записував сольні альбоми та виступав з такими гуртами, як October Faction, Gone, Confront James, Mojack та іншим.[3] Джинн був 99-м у списку «100 найкращих гітаристів усіх часів» журналу Rolling Stone.[4]
Джинн народився 8 червня 1954 року в Тусоні.[5] Коли йому було 12 років, він заснував компанію електроніки Solid State Tuners в Ермоса-Біч. Він також був радіоаматором. Джинн став вегетаріанцем у віці 17 років у 1971 році та є веганом з 1998 року.[6]
Джинн є старшим братом художника Реймонда Джинна (Raymond Ginn), який відомий під псевдонімом Реймонд Петтібон (Raymond Pettibon).
Джинн володіє техаським незалежним звукозаписним лейблом SST Records (SST), який став продовженням його першої компанії Solid State Tuners.
10 жовтня 2014 року Марина Джинн (Marina Ginn) подала клопотання до окружного суду округу Вільямсон, штат Техас. Вона просила суд призначити її «єдиним опікуном» їхніх доньок Айседори, 10 років, і Каріс, 7 років, і просила суд надати їй «виключне право на створення основного місця проживання» для дітей.
Згідно з судовими документами, Марина Джинн звинуватила Ґреґа Джинна у жорстокому поводженні з дітьми та прагне позбавити його доступу до їхніх доньок.
У документі стверджується, що діти «скаржилися на те, що останнім часом його поведінка стає все більш непостійною, що він весь час відмовляє їм у їжі та погрожує їм, що він все частіше зловживає алкоголем і наркотиками у них на очах, і що вони були свідками зіткнень і фізичних нападів. насильства в будинку, де вони живуть».
Далі стверджується, що Ґреґ «змушував [дітей] робити прибирання до 2 години ночі», «замикав [їх] у кімнаті наодинці без зв’язку із зовнішнім світом через мобільний телефон чи електронну пошту», і що він «жбурляв воду з чашки їм у обличчя».
Згідно з документом, Ґреґ казав своїм донькам: «ти гаряча» і «свистів до них», а також казав їм, що «вони товстішають і їм потрібно схуднути, і що їхні дієти повинні бути більш жорсткими».[7]
Колишній учасник Black Flag Рон Рейес (Ron Reyes) згодом дав свідчення в суді на підтримку звинувачень Марини Джинн.[8]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/Greg_Ginn_%28Black_Flag%29_%28Ruhrpott_Rodeo_2013%29_IMGP5891_smial_wp.jpg/220px-Greg_Ginn_%28Black_Flag%29_%28Ruhrpott_Rodeo_2013%29_IMGP5891_smial_wp.jpg)
Black Flag — американський хардкор-панк гурт, створений у 1976 році в Ермоса-Біч. Гурт був заснований Ґреґом Джинном, гітаристом, основним автором пісень і єдиним безперервним учасником гурту. Гурт вважається одними з перших хардкор-панк гуртів. Після розпаду в 1986 році Black Flag ненадовго возз’єдналися в 2003 і знову в 2013.
У своїй музиці Black Flag змішав сиру простоту Ramones із атональними гітарними соло й частими змінами темпу.
Тексти пісень писав переважно Джинн.
Подібно до інших панк-рок гуртів кінця 1970-х та початку 80-х років, Black Flag висловив анти-авторитарну і нонконформістську позицію, яка в піснях перемежовується з описами соціальної ізоляції, неврозу, бідності та параної.
Ці теми розвинув Генрі Роллінз, коли приєднався до гурту як вокаліст 1981 року. Більшість матеріалу гурту вийшла на незалежному лейблі SST Records.
«Дейл Ніксон» ("Dale Nixon") — це псевдонім анонімності (або багаторазове ім’я), який спочатку використовував Джинн, щоб приховати той факт, що він грав на бас-гітарі на пізніших альбомах гурту Black Flag, My War і What The...
Відтоді його використовували інші виконавці (зазвичай панки), щоб з’являтися в альбомах, не порушуючи контрактів із звукозаписними лейблами, які передбачають ексклюзивність лейбла.
Інші виконавці, які використовують псевдонім анонімності «Дейл Ніксон»: Дейв Ґрол (Dave Grohl), який замінив барабанщика для альбому гурту Melvins 1992 року, King Buzzo;
Браян Бейкер (Brian Baker), учасник Minor Threat, його називають «Дейлом Ніксоном» на альбомі гурту Dag Nasty 1992 року, Four on the Floor.
Псевдонім знову з'являється в альбомі Райана Адамса (Ryan Adams) Orion — це, ймовірно, сам Адамс або його звукорежисер Чарлі.
Багато виконавців згадували про вплив Джинна або висловлювали своє захоплення ним, зокрема:
Базз Осборн (Buzz Osborne) із Melvins,[9]
Омар Родрігес-Лопес (Omar Rodríguez-López) із The Mars Volta,[10]
Вільям Дюваль (William DuVall) із Alice in Chains,[11]
Бен Вайнман (Ben Weinman) із The Dillinger Escape Plan,[12]
Курт Баллоу (Kurt Ballou) з Converge,[13]
Джастін Сейн (Justin Sane) з Anti-Flag,
Р. М. Хабберт (RM Hubbert),[14]
Білл Келлігер (Bill Kelliher) з Mastodon,[15]
Зак Блер (Zach Blair) з Rise Against,[16]
Weasel Walter,[17]
Ендрю Вільямс (Andrew Williams) з Every Time I Die,[18]
Лоран Барнард (Laurent Barnard) з Gallows[19] і Нік Рейнхарт (Nick Reinhart) з Tera Melos.[20]
Найпершою гітарою Джинна була електрогітара Ampeg Dan Armstrong. Згодом він почав використовувати гітари Westone Spectrum SX і Modulus Graphite Black Knife Stratocaster у наступних альбомах.
Він грав на обох гітарах через головний підсилювач Peavey Series 260 Standard PA та басовий кабінет Ampeg SVT-410HLF.
Джинн ніколи не використовує жодних педалей ефектів чи дисторшну, як це зображено на міні-альбомі Nervous Breakdown.
- Getting Even LP (Cruz Records, 1993)
- Dick LP (Cruz Records, 1993)
- Payday EP (Cruz Records, 1993)
- Don't Tell Me EP (Cruz Records, 1994)
- Let It Burn (Because I Don't Live There Anymore) LP (Cruz Records, 1994)
- Bent Edge LP (SST Records, 2007) — with The Taylor Texas Corrugators
- Goof Off Experts LP (SST Records, 2008) — with The Taylor Texas Corrugators
- Freddie 7" (Electric Cowbell, 2010) — with The Taylor Texas Corrugators
- Legends of Williamson County LP (SST Records, 2010) — with The Taylor Texas Corrugators
- We Are Amused LP (SST Records, 2011) — with The Royal We
- We Are One 12" (SST Records, 2011) — with The Royal We
- Fearless Leaders LP (SST Records, 2013) — with The Royal We
- Nervous Breakdown EP (SST Records, 1979)
- Jealous Again EP (SST Records, 1980)
- Six Pack EP (SST Records, 1981)
- Louie, Louie single (Posh Boy Records, 1981)
- Damaged LP (SST Records/Unicorn Records, 1981)
- TV Party single (SST Records/Unicorn Records, 1982)
- Everything Went Black double LP (SST Records, 1983)
- The First Four Years compilation LP (SST Records, 1983)
- My War LP (SST Records, 1983)
- Family Man LP (SST Records, 1984)
- Slip It In LP (SST Records, 1984)
- Live '84 live cassette (SST Records, 1984)
- Loose Nut LP (SST Records, 1985)
- The Process of Weeding Out EP (SST Records, 1985)
- In My Head LP (SST Records, 1985)
- Who's Got the 10½? live LP (SST Records, 1986)
- Annihilate This Week live EP (SST Records, 1987)
- I Can See You EP (SST Records, 1989)
- What The... LP (SST Records, 2013)
- Paranoid Time EP (SST Records, 1980) (Producer)
- Your Future (If You Have One) LP (SST Records, 1985) (Producer)
- October Faction live LP (SST Records, 1985)
- Second Factionalization LP (SST Records, 1986)
- Tom Troccoli's Dog LP (SST Records, 1985)
- Let's Get Real, Real Gone for a Change LP (SST Records, 1986)
- Gone II — But Never Too Gone! LP (SST Records, 1986)
- Criminal Mind LP (SST Records, 1994)
- Smoking Gun remix EP (SST Records, 1994)
- All the Dirt That's Fit to Print LP (SST Records, 1994)
- Damage Control remix EP (SST Records, 1995)
- Best Left Unsaid LP (SST Records, 1996)
- Country Dumb LP (SST Records, 1998)
- The Epic Trilogy double CD (SST Records, 2007)
- Minuteflag EP (SST Records, 1986)
- Sasquatch Rock LP (SST Records, 1987) (guest)
- Belly to the Ground LP (Cruz Records, 1994) (Producer, guest)
- Merchandizing Murder CD (SST Records, 1995)
- Home Brew CD (SST Records, 1997)
- Rub-A-Dub CD (SST Records, 2003, unreleased)
- Under The Willow Tree CD (SST Records, 2007)
- The Metal Years CD (SST Records, 2008)
- Hijinks CD (SST Records, 2011)
- Car CD (SST Records, 2013)
- House CD (SST Records, 1995)
- Slo N' Sleazy CD (SST Records, 1996)
- A Faster, More Aggressive Hor CD (SST Records, 1998)
- Bash CD (SST Records, 2003, unreleased)
- Culture Wars CD (SST Records, 2010)
- Test One Reality CD (SST Records, 1995)
- Just Do It CD (SST Records, 1995)
- Ill Gotten Hatred CD (SST Records, 1996)
- Chemical Exposure CD (SST Records, 1996)
- Black Mountain Bomb CD (SST Records, 1997)
- We Are Humored CD (SST Records, 2003, unreleased)
- Bad Motherfucker CD (SST Records, 1996)
- Trick or Treat CD (SST Records, 1997)
- Uncommon Ground CD (SST Records, 1996) (guest)
- Model Citizen CD (SST Records, 1997)
- Taming the Underground CD (SST Records, 1997)
- Tweaker Blues CD (SST Records, 1997)
- Feral CD (SST Records, 2003, unreleased)
- Life of Lime CD (SST Records, 2003, unreleased)
- Endangered Languages CD (Alone Records, 2007)
- Connecting CD (SST Records, 2008)
- 200 Days in Space DVD (SST Records, 2010)
- Robot's Guide to Freedom CD (Lexicon Devil, 2008)
- "Full Circle" EP (Ripping Records, 2010) (Guest)
- Life Is Too Short Not Hold a Grudge LP (SST Records, 2013);
- Too! LP (SST Records, 2013);
- Fucked Up "7" (SST Records, 2013);
- Full Serving (SST Records, 2013).
- ↑ Nardwuar the Human Serviette (2 вересня, 2010). "Nardwuar vs. Greg Ginn / Black Flag" (Interview). Vancouver, British Columbia.
- ↑ Black Flag Is Back. Blabbermouth.net. 25 січня 2013. Процитовано 25 січня 2013.
- ↑ sstsuperstore.com [Архівовано 12 січня 2009 у Wayback Machine.]
- ↑ 100 Greatest Guitarists of All Time. Rollingstone.com. 2 грудня 2010. Архів оригіналу за 6 лютого 2006. Процитовано 22 серпня 2014.
- ↑ Chick, Stevie (2009). Spray Paint the Walls: The Story of Black Flag. London: Omnibus Press. с. 15. ISBN 978-1-84772-620-9.
- ↑ Ritchie, Ryan. VegNews Music Week: Eating Vegan On the Road with Black Flag's Greg Ginn. VegNews. Процитовано 5 травня 2017.
- ↑ Black Flag's Greg Ginn Accused of Child Abuse. Pitchfork. 14 жовтня 2014.
- ↑ Ron Reyes makes statement on Greg Ginn's child abuse case, backs up Black Flag founder's ex-wife.
- ↑ Eakin, Marah. Melvins' Buzz Osborne picks songs by "bands that were good, but blew it". The A.V. Club. Архів оригіналу за 7 січня 2014. Процитовано 2 квітня 2017.
[...] Greg Ginn was certainly a huge influence on my guitar playing. I put him up there with people like Eddie Van Halen. [...] he definitely changed everything.
- ↑ Cleveland, Barry. Omar Rodriguez Lopez Interview Outtakes. Архів оригіналу за 12 червня 2014. Процитовано 9 березня 2017.
- ↑ DuVall, William (4 вересня 2016). How Black Flag changed my life, by William DuVall. TeamRock.com. Архів оригіналу за 5 вересня 2016. Процитовано 9 березня 2017.
When Black Flag came along I was like, 'This is it. This is exactly what the doctor ordered.' That unhinged guitar playing that Greg Ginn was doing was amazing. As a fan of Hendrix and avant-garde jazz, he was right there at the centre of all of that and he embraced all of it in his playing. I could tell that what he was doing was deliberate, too. It wasn't just like, 'Oh this guy can't play.' It was discipline. Later on, I got to know Greg Ginn and it was all confirmed for me. He was like, 'This is method.'
- ↑ Massie, Andrew (15 липня 2015). The Rockpit interviews | BEN WEINMAN | DILLINGER ESCAPE PLAN. The Rockpit. Архів оригіналу за 24 липня 2015. Процитовано 9 березня 2017.
- ↑ Ramirez, Carlos. Converge: 'The Best Way To Learn Is Just Start Doing It'. Ultimate Guitar Archive. Архів оригіналу за 16 червня 2017. Процитовано 15 квітня 2017.
- ↑ Greer, Jonathan (15 червня 2012). INTERVIEW: Slow Thrills meets R.M. Hubbert. slowthrills.wordpress.com. Архів оригіналу за 16 червня 2017. Процитовано 16 червня 2017.
- ↑ Florino, Rick. Bill Kelliher Talks Primate, "Star Wars", Mastodon, and More. Artistdirect. Архів оригіналу за 4 жовтня 2012. Процитовано 2 квітня 2017.
- ↑ Kelly, Amy. Zach Blair Of Rise Against: 'I've Always Been A Student Of Aggression'. Ultimate Guitar Archive. Архів оригіналу за 16 червня 2017. Процитовано 14 квітня 2017.
[...] I'm not such a fan of crazy, loose playing, but I think Greg Ginn of Black Flag was brilliant and did it in a way where it sounded like he was playing sloppy but that was exactly how he wanted to play it. He was actually playing tighter than anyone I had ever seen. He was making tight sound that way. [...]
- ↑ Shteamer, Hank (9 травня 2012). Interview: Weasel Walter. Invisible Oranges. Архів оригіналу за 1 грудня 2017. Процитовано 1 грудня 2017.
- ↑ Hodgson, Peter. INTERVIEW: Every Time I Die's Andy Williams. iheartguitarblog.com. Архів оригіналу за 3 грудня 2013. Процитовано 14 квітня 2017.
[...] People don't want to hear it, but that's my main writing influence, Greg Ginn. Anything he wrote on a guitar was what I wanted to do on a guitar. [...]
- ↑ Barnard, Laurent (28 серпня 2016). My Top 5 Punk Guitarists by Gallows' Laurent Barnard. TeamRock. Архів оригіналу за 29 серпня 2016. Процитовано 15 листопада 2017.
- ↑ Guitarist Interview with Nick Reinhart of Tera Melos. QDR. Silbermedia.com. August 2010. Архів оригіналу за 14 листопада 2011. Процитовано 9 березня 2017.