Зенон Сидонський
Зенон Сидонський | ||||
---|---|---|---|---|
дав.-гр. Ζήνων ο Σιδώνιος | ||||
Філософія | ||||
Народження | 150 до н. е.[1] Сідон, Ліван | |||
Смерть | 70 до н. е.[1] Афіни, Ахая, Стародавній Рим | |||
Знання мов | ||||
Ім'я при народженні | Зенон Сидонський | |||
Діяльність | ||||
Основні інтереси | Філософія, математика, етика | |||
Літературний напрям | епікурейство | |||
Вчителі | Аполлодор | |||
Відомі студенти | Філодем | |||
Історичний період | елліністичний період | |||
Посада | схоларх епікурейської філософської школиd | |||
| ||||
![]() | ||||
Зенон з Седону (Зенон Сидонський) — учень афінського епікурейця Аполлодора (II століття до н. е.).
Цицерон («De De natura deorum») називає його главою епікурейців і дотепним з них; за свідченням Діогена Лаертського, він багато писав (грец. πολυγράφος άνηρ); Прокл говорить про одне його творі, в якому він нападав на достовірність математичних доказів. [2]
Власні його твори до нас не дійшли, але зберігся трактат Филодема: περί σημέίων, складений по лекціях Зенона, у якого, ймовірно, запозичені деякі місця в першій книзі цицероновского «De natura deorum».[3]
Про філософа під тим же ім'ям і з того ж міста Сидону згадує Діоген Лаерцій, як про учня Зенона-стоїка; його іноді плутають з Зеноном Тарсійским. Він читав лекції з етики, полемізував зі стоїками про природу знаків, критикував Евклідову геометрію (див. Procl. In Eucl. 214—218 Friedlein), вказуючи, зокрема, що деякі аксіоми («дві прямі не можуть мати загального відрізка», " дві окружності не можуть збігатися в якійсь своїй частині ") не є такими і можуть бути доведені лише при введенні нових припущень. Він читав лекції з етики, полемізував з стоїками про природу знаків, критикував Евклідову геометрію (див. Procl. In Eucl. 214—218 Friedlein), вказуючи, зокрема, що деякі аксіоми («дві прямі не можуть мати загального відрізка», "два кола не можуть збігатися в якійсь своїй частині ") не є такими і можуть бути доведені лише при введенні нових припущень.[4]
Примітки
- ↑ а б Архів історії математики Мактьютор — 1994.
- ↑ Vlastos G. Zenon of Sidon as a Critic of Euclid, — Wallach L. (ed.). The Classical Tradition: Literary and Historical Studies in Honor of H. Caplan. Ithaca (N. Y.), 1966, p. 148—159 (repr.: Vlastos G. Studies in Greek Philosophy. Vol. II. Princ., 1995)
- ↑ Соловьёв В. С. Зенон из Сидона // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона
- ↑ Angeli A., Colaizzo M. (edd.). I frammenti di Zenone Sidonio, – CronErc 9, 1979, p. 47–133 Kleve K., Del Mastro G. Il PHerc. 1533: Zenone Sidonio «A Cratero», – Ibid. 30, 2000, р. 149–156.
Джерела
- Соловьёв В. С. Зенон из Сидона // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
- Angeli A., Colaizzo M. (edd.). I frammenti di Zenone Sidonio, — CronErc 9, 1979, p. 47–133 Kleve K., Del Mastro G. Il PHerc. 1533: Zenone Sidonio «A Cratero», — Ibid. 30, 2000, р. 149—156.
Література
- Vlastos G. Zenon of Sidon as a Critic of Euclid, — Wallach L. (ed.). The Classical Tradition: Literary and Historical Studies in Honor of H. Caplan. Ithaca (N. Y.), 1966, p. 148—159 (repr.: Vlastos G. Studies in Greek Philosophy. Vol. II. Princ., 1995)
- Fritz K. von. Zenon von Sidon, — RE, X, A. 1972, col. 122—138
- Guerra A.T. Zenone di Sidone, — ΣΥΖΗΤΗΣΙΣ. Studi sull'epicureismo Greco e Romano. V. II. Rassegne bibliografi che. Nap., 1982, p. 550—552. См. общ. лит. к ст. Эпикуреизм.
- Античная философия: Энциклопедический словарь. — М.: Прогресс-Традиция, 2008. — 896 с. — С.
|