Анан Паньярачун
Анан Паньярачун | |
---|---|
![]() | |
Народився | 9 серпня 1932 (92 роки) Бангкок, Таїланд |
Країна | ![]() |
Діяльність | дипломат, економіст, адвокат, банкір, політик |
Alma mater | Триніті-коледж (Кембридж), Далідж-колледжd і Bangkok Christian Colleged |
Знання мов | тайська[1] |
Заклад | ЮНІСЕФ |
Посада | Прем'єр-міністр Таїланду, ambassador of Thailand to Germanyd, Прем'єр-міністр Таїланду і посол |
Конфесія | буддизм |
Автограф | ![]() |
Нагороди | |
Анан Паньярачун[2][3] (тай. อานันท์ ปันยารชุน; 9 серпня 1932, Бангкок, Сіам) — таїландський дипломат і державний дія, посол Таїланду та прем'єр-міністр королівства у 1991—1992 роках.
Життєпис
Народився 9 серпня 1932 року в Бангкоці у заможній сім'ї Сарн Паньярачуна і його дружини Пруек Чотікасатьен, був дванадцятою дитиною. Отримав середню освіту в бангкокських школах Сурасак, Амнуайсілп і Християнському коледжі. У 1948 батьки послали сина для продовження освіти до Великої Британії. Анан закінчив старші класи в лондонському Далідж-коледжі, а в 1952 році вступив для отримання вищої економічної і юридичної освіти в престижний Трініті-коледж Кембриджського університету. Крім навчання, в обох коледжах активно займався спортом, був членом команд по сквошу і тенісу.
Закінчивши у 1955 році з відзнакою Трініті-коледж зі ступенем бакалавра гуманітарних наук повернувся на батьківщину, вступив на службу в Міністерство закордонних справ Таїланду. З 1958 по 1964 був секретарем міністра закордонних справ Таната Хомана.
У 1964 році був призначений першим секретарем і пізніше радником Постійного представництва Таїланду при ООН в Нью-Йорку, почавши тим самим кар'єру дипломата. У 1967 отримав вищий дипломатичний ранг посла і призначений виконувачем обов'язків глави постійного представництва Таїланду при ООН, за сумісництвом - послом Таїланду в Канаді (саме тоді у нього склалися хороші відносини з працівником військового аташату, майбутнім командувачем сухопутними військами, прем'єр-міністром і «сильною особистістю» країни Сучіндою Крапраюном). У 1972 отримав нове призначення на американському континенті, ставши послом королівства в США і за сумісництвом залишаючись постійним представником Таїланду в ООН.
Наприкінці 1975 року повернувся до Таїланду, де був з січня 1976 року призначений постійним секретарем Міністерства закордонних справ. Зіграв на цій посаді провідну роль в забезпеченні виведення військ США з Таїланду.
Незабаром він, проте, потрапляє під слідство за підозрою в комуністичних зв'язках, у зв'язку з «полюванням на відьом» після військового перевороту 1976, ймовірно, через повну свободу дій МЗС щодо нормалізації дипломатичних відносин між Таїландом і КНР, після чого він фактично відсторонюється від справ, хоча і залишається в ранзі посла[4]. Після того, як слідча група по цивільним службовцям зняла з нього усі звинувачення, Паньярачун був повернутий на дипломатичну службу і направлений послом у ФРН. Проте, в кінці 1978 року він йде з державної служби в бізнес[5].
Уже в 1979 році він стає віце-головою ради директорів Saha-Union Group і директором декількох її дочірніх підприємств (пізніше, в 1991, очоливши раду текстильного концерну), в 1984 році отримує посаду директора Сіамської комерційного банку (Siam Commercial Bank Public Co. Ltd .), а в 1989 - головою ради директорів Eastern Star Real Estate[6]. Крім безпосередньої участі в бізнесі, Анан Паньярачун продовжив діяльність в області розвитку і регулювання міждержавних економічних відносин, очоливши з 1982 року один з відділів АСЕАН.
Прем'єр-міністр
23 лютого 1991 року стався військовий переворот. Як і в попередні тайські перевороти, військові сформували Національну миротворчу раду (NPKC) для управління країною. Щоб зміцнити свій імідж і завоювати довіру короля Пхуміпона, в якості тимчасового прем'єр-міністра 2 березня 1991 було призначено цивільну особу, в якості якого був обраний Анан Паньярачун[7][8]. В його уряд увійшли 35 службовців (із них 8 військових).
Незважаючи на висування військовими його на посаду, Паньярачун неодноразово висловлював свою незгоду з позицією військових і намагався проводити незалежну від них політику, сформувавши більшість свого уряду з технократів[9][10][11][12][13][14].
Під тиском військової хунти, в березні 1992 року після чергових виборів Паньярачуна змінив на посту прем'єра генерал Сучінда Крапраюн, який також став міністром. Його правління викликало масові протести, що зрештою вилилися в події, відомі як «кривавий травень 1992 року». 24 травня 1992 король Таїланду в прямому ефірі зажадав від Сучінди звільнити з ув'язнення арештованого мера Бангкока і 3500 заарештованих учасників мітингів, а самому подати у відставку.[15].
10 червня 1992 року, з подачі спікера парламенту Артит Урайрата, Паньярачун знову стає прем'єром[7], що було зустрінуте більшістю населення схвально і полегшенням. Через чотири дні Анан оголосив про формування свого кабінету, в який увійшли двадцять чоловік, які вже займали міністерські посади під час попереднього перебування на цій посаді. Основними завданнями нового уряду були відновлення економіки, організація вільних і справедливих виборів, а також нейтралізація генералітету. Закон, який дозволяв застосування військової сили проти демонстрантів, був скасований у кінця цього ж місяця, а ще місяць тому був знятий зі своїх посад ряд лідерів військової хунти.
23 вересня 1992 року, після проведених загальних виборів, Анана Паньярачуна змінив на посту лідер Демократичної партії Чуан Лікпай.
У відставці
Після загальних виборів 1992 року і другий відставки з поста прем'єр-міністра Паньярачун повернувся в бізнес, продовживши керувати Saha-Union Group на посаді голови її ради директорів. Пішов з правління компанії в 2002 році.
З 1996 року є послом доброї волі ЮНІСЕФ в Таїланді.
Примітки
- ↑ Identifiants et Référentiels — ABES, 2011.
- ↑ Группа высокого уровня предлагает пересмотреть фундаментальные основы деятельности ООН. Центр новостей ООН. 30 листопада 2004. Процитовано 30 листопада 2017.
- ↑ Кофи Аннан приветствовал рекомендации Группы высокого уровня. Центр новостей ООН. 2 грудня 2004. Процитовано 30 листопада 2017.
- ↑ David Murray; David Murray. Angels and Devils.
- ↑ Far Eastern Economic Review, 19 December 1991
- ↑ Biography. Anand Panyarachun. Процитовано 4 листопада 2016.
- ↑ а б History of Thai Prime Ministers (англ.). Secretariat of the Cabinet. 16 вересня 2014. Процитовано 30 листопада 2017.
- ↑ Paul M. Handley; Paul M. Handley. The King Never Smiles.
- ↑ Bangkok Post, 3 March 1991
- ↑ Bangkok Post, 7 March 1991
- ↑ David van Praagh; David van Praagh. Thailand's Struggle for Democracy.
- ↑ Bangkok Post, 2 October 1991
- ↑ The Nation, 5 November 1991
- ↑ The Nation, 22 November 1991
- ↑ Куликов А. В. Таиланд: очерк политической истории Новейшего времени.
Посилання
- Анана Паньярачуна
- Докладне перерахування ступенів кар'єри, державних (вітчизняних і зарубіжних) і громадських нагород і премій на офіційному сайті
- Біографія Анана Паньярачуна(англ.) на сайті Організації Об'єднаних Націй.
- Біографія Анана Паньярачуна(англ.) на сайті ЮНІСЕФ.
- «Эхо планеты» №10, 1991.
- Biography of Anand Panyarachun (англ.). ASEAN. 7 лютого 2004. Архів оригіналу за 20 листопада 2005. Процитовано 30 листопада 2017.
- Former Prime Minister of Thailand leads the fight against HIV/AIDS (англ.). UNICEF. 15 вересня 2003. Процитовано 30 листопада 2017.
- UNICEF recognizes Anand Panyarachun’s 20 years of dedication to children as UNICEF Thailand Goodwill Ambassador (англ.). UNICEF. 3 лютого 2016. Процитовано 30 листопада 2017.
- Thanet Aphornsuvan. The Search for Order: Constitutions and Human Rights in Thai Political History (PDF) (англ.). Thammasat University. Архів оригіналу (PDF) за 26 лютого 2008. Процитовано 30 листопада 2017.
|
- Народились 9 серпня
- Народились 1932
- Уродженці Бангкока
- Випускники Триніті-коледжу (Кембридж)
- Лицарі-командори ордена Британської імперії
- Кавалери ордена Вранішнього сонця 1 класу
- Великі офіцери ордена Корони
- Лауреати премії Рамона Магсайсая
- Прем'єр-міністри Таїланду
- Випускники Кембриджського університету
- Посли Таїланду в США
- Посли Таїланду в Канаді
- Посли Таїланду в ФРН
- Таїландські дипломати
- Постійні представники Таїланду при ООН
- Посли доброї волі ЮНІСЕФ