Румницька Марія Іванівна
Марія Іванівна Румницька | |
---|---|
![]() | |
Народилася | 1876 Харків, Російська імперія |
Померла | 28 вересня 1950 Харків, Українська РСР, СРСР |
Країна | ![]() → ![]() |
Національність | українці[1] |
Діяльність | бібліотекарка, бібліографознавиця |
Заклад | Харківська державна наукова бібліотека імені В. Г. Короленка |
У шлюбі з | Румницький Костянтин Григорович |
Автограф | ![]() |
Марія Іванівна Румницька (в дівоцтві Чепіга) (21 вересня 1876, Харків, Харківська губернія — 28 вересня 1950, Харків, УРСР) — харківська бібліотекарка, громадська діячка, бібліографиня. Членкиня правління Харківської громадської бібліотеки у 1914—1918 роках. Виконуюча обов'язки директора Харківської державної наукової бібліотеки імені В. Г. Короленка під час Німецько-радянської війни.
Життєпис
Працівниця бібліотеки
Марія Чепіга народилася у 1876 році в Харкові в родині вчителя. За національністю українка[2]. У 1895 році, після закінчення восьми класів Харківської жіночої гімназії та бібліотечних курсів, влаштувалася працювати в Харківській громадській бібліотеці в якості службовця. Брала участь у спорудженні будівлі бібліотеки, де познайомилася зі своїм майбутнім чоловіком — студентом Костянтином Румницьким[3].
Костянтин Румницький сильно хворів, тому подружжя часто їздило до Німеччини та Швейцарії для його лікування. Під час поїздок Марія Румницька знайомилася з роботою місцевих бібліотек та впроваджувала отриманий досвід у Харкові[3]. Наприкінці 1903 року Румницька через сімейні обставини була змушена покинути місто і залишити бібліотеку на тривалий час. Збори членів бібліотеки вшанували її піднесенням адресу і подарували золотий жетон[4].
Завдяки чоловікові, Марія Румницька зацікавилася революційними ідеями. Тому, коли у 1905 році вона почала відповідати за книжкову торгівлю в бібліотеці, крім дозволеної літератури, займалася поширенням революційних газет та книг. Під час одного з обшуків у бібліотеці, 21 лютого 1906 року, її було заарештовано. Була звільнена після клопотання членів правління бібліотеки — Дмитра Багалія, Олексія Грузинцева та інших[3][5].
11 грудня 1910 року обрана кандидатом у члени правління, а 8 лютого 1914 року — членом правління. Здійснювала контроль за роботою кабінету для читання, абонемента та книгосховища. Була членом Української комісії (1911). Займалася обліком, комплектуванням та каталогізацією фонду бібліотеки. Спільно з Михайлом та Зінаїдою Масловими вела алфавітний каталог бібліотеки. Проводила роботу з залучення книжкових пожертв. Також, займалася господарсько-фінансовими справами бібліотеки. Після початку Першої світової війни займалася обслуговуванням безплатних абонементів для поранених у лазаретах і дітей, батьки яких пішли на фронт[6].
Обіймала посади завідувачки відділу (1920), заступника директора (1927). У 1917—1921 роках зберігала фонди книгосховища від розграбування. Також, докладала зусиль до поповнення фондів бібліотеки книгами, реквізованими з поміщицьких і приватних бібліотек. Марія Румницька була ініціатором введення особистих іменних карток для передплатників бібліотеки. Брала участь в організації благодійних заходів зі збору пожертв на розвиток бібліотеки[7][8].
У 1936 році відбулося святкування 40-річчя роботи Марії Іванівни в бібліотеці. Народний комісаріат освіти УРСР вручив їй премію в розмірі 2000 рублів, а в республіканській пресі вийшли про неї хвалебні публікації. Харківська філія Союзкінохроніки[ru] розпочала знімання документального фільму про роботу бібліотеки та про участь у ній Марії Румницької. Доля фільму невідома[7].
Директор
Восени 1941 року директор бібліотеки Павло Сафронов, разом з більшістю співробітників, був евакуйований до Сибіру. Однак, фонди бібліотеки залишилися в Харкові. За відсутності директора, з 18 жовтня 1941 року, Марія Румницька виконувала обов'язки директора бібліотека[2]. 24 жовтня 1941 року німецькі війська увійшли до Харкова, а наступного дня бібліотека була опечатана бійцями Зондеркоманди Кюнсберга на чолі з офіцером СС Френцем. До середини січня 1942 року вони займалися вилученням цінних видань. Тільки 28 жовтня в бібліотеку були допущені її працівники. Вони, на чолі з Румницькою, в першу чергу стали переносити книги зі зруйнованого книгосховища, яке було пошкоджено під час німецького наступу[9].
У лютому 1942 року, вже після заміни зондеркоманди Кюнсберга на бійців Батальйону Ріббентропа, німці вирішили забрати «спецфонд» — видання обмеженого використання. Завдяки Румницькій вдалося залишити в бібліотеці частину «спецфонду» — дореволюційні книги та дублети[10].
Марія Іванівна відстоювала збереження фондів перед окупаційною владою. Після того, як 18 березня 1943 року жандарми спалили частину книг мовами східних народів, прийнявши їх за пропагандистські матеріали, Румницька змогла отримати охоронну грамоту на бібліотеку. Однак ця грамота не захищала бібліотеку від вилучення книг. Останнє вилучення німці підготували в квітні-травні 1943 року, відібравши 7,5 тисяч документів для відправлення до Німеччини. Румницька разом з працівниками бібліотеки таємно переглянули книги і змогли зберегти близько 5 тисяч видань[11].
Крім турботи про фонди бібліотеки ім. Короленка, займалася порятунком книг з інших установ: Бібліотеки Педагогічного інституту іноземних мов, Бібліотеки агітації та пропаганди, чотирьох дитячих бібліотек міста. Книги на підводах або просто на санках звозилися в бібліотеку ім. Короленка, де їх ховали, прикриваючи іншими книгами. Подібним чином спробували заховати 3 тисячі книг Київської історичної бібліотеки, які були передані бібліотеці ім. Короленка на збереження під час відступу радянських військ. Однак німці дізналися про ці книги і зажадали їх видати, співробітники бібліотеки були змушені підкоритися[11].
Після звільнення Харкова у радянській пресі багато писали про те, як вдалося зберегти бібліотеку, та про долю її працівників. Письменник Микола Бажан у грудні 1943 року на сторінках газети «Известия» так оцінив роль Румницької у збереженні фонду бібліотеки:
Якщо зараз, незважаючи на всі німецькі пограбування та руйнування, у бібліотеці зберігається 1800 книг, то у цьому велика заслуга Марії Іванівни Румницької
Оригінальний текст (рос.)[Если сейчас, несмотря на весь немецкий грабеж и разрушения, в библиотеке сохраняется 1800 книг, то в этом большая заслуга Марии Ивановны Румницкой.
В результаті Марія Румницька стала відома на весь Радянський Союз. Вона отримала багато листів подяки з усіх кінців країни[12]. У той же час у Румницької складалися складні відносини з радянською владою. Вона піддавалася допитам, образам і приниженням. Її підозрювали в пособництві окупаційній владі. Відповідно до думки дослідника Олександра Мазурицького, від арешту Румницьку врятували масові прояви народної любові та підтримка Миколи Бажана[13].
Після звільнення міста Марія Іванівна займалася відновленням бібліотеки та її фонду. Складала акти про втрати книжкового фонду під час окупації. Завдяки її старанням, вже до кінця 1943 року в бібліотеці було засклено всі вікна вибиті під час війни. Румницька відправляла листи з проханням про допомогу щодо поповнення фонду в інші бібліотеки, громадські та державні організації. Листувалася з Марією Рудоміно[ru] щодо надання бібліотеці книг англійською мовою. Відомо, що завдяки цій діяльності вже в 1944 році бібліотека отримала 3500 книг з Держфонду і планувалося отримати 15 тисяч книг з Наукової бібліотеки Московського університету[14].
Останній документ, підписаний Марією Іванівною в якості директора, датований 26 серпня 1943 року. Опісля працювала в бібліотеці на посадах заступника директора та головного бібліотекаря. У 1948 році стала старшим бібліотекарем відділу каталогізації. 15 грудня 1949 року звільнена у зв'язку з важкою хворобою[15]. Марія Іванівна Румницька померла 28 вересня 1950 року.
Родина та друзі
Чоловік Румницкий Костянтин Григорович — інженер-технолог, секретар Південноросійського товариства технологів, член правління Харківської громадської бібліотеки (1908—1916). Бувши студентом технологічного інституту, працював помічником архітектора Віктора Величка, наглядав за будівництвом приміщення бібліотеки, жив на будівництві. Пізніше завідував господарською частиною бібліотеки, вів інвентарну книгу, доглядав за поповненням IX відділу бібліотеки новими книгами[16].
Рідна сестра Чепіга Наталія Іванівна — з 1904 року на керівній посаді в Харківській громадській бібліотеці, а з 1917 року — перший директор Харківської громадської бібліотеки[17].
Марію Румницьку пов'язували дружні стосунки з іншою бібліотекаркою — Любов'ю Хавкіною. Після того, як Хавкіна покинула Харків, подруги продовжили спілкування за допомогою листів. Вважається, що їхня дружба вплинула на формування світогляду Румницької як бібліотекознавця[7].
Творчий доробок
Марія Румницька у 1946 році написала спогади — «Бібліотека в період окупації», які зберігаються в архівному фонді Харківської державної наукової бібліотеки імені В. Г. Короленка[18]. Там же знаходиться частково збережене листування з Любов'ю Хавкіною[7].
Примітки
- ↑ російська Вікіпедія — 2001.
- ↑ а б Сосновська, 2012, с. 69.
- ↑ а б в Сосновська, 2012, с. 67.
- ↑ Южный край, 1903, с. 4.
- ↑ Лосієвський, 2011, с. 89.
- ↑ Шалыганова, 2016, с. 210—211.
- ↑ а б в г Сосновська, 2012, с. 68.
- ↑ Шалыганова, 2016, с. 211.
- ↑ Лосієвський, 2011, с. 150—151.
- ↑ Лосієвський, 2011, с. 153.
- ↑ а б Сосновська, 2012, с. 71.
- ↑ Сосновська, 2012, с. 72—73.
- ↑ Мазурицкий, 2017, с. 118.
- ↑ Сосновська, 2012, с. 73—74.
- ↑ Сосновська, 2012, с. 74—75.
- ↑ Шалыганова, 2016, с. 212—213.
- ↑ Антонова, 2011, с. 95.
- ↑ Сосновська, 2012, с. 70.
Джерела
- Антонова В. Р. «Революційний тримайте крок!» Бібліотека у 1917—1934 рр. // Бібліотека в історичному просторі трьох епох. До 125-річчя Харківської державної наукової бібліотеки імені В. Г. Короленка. — Харків, 2011. — С. 94—114.
- Багалій Д. І. Харківська Громадська Бібліотека, яко тип наукової і загально-просвітової обласної бібліотеки // Книжний вісник. — 1919. — № 2. — С. 41–57.
- Лосієвський І. Я. У роки першої російської революції // Бібліотека в історичному просторі трьох епох. До 125-річчя Харківської державної наукової бібліотеки імені В. Г. Короленка. — Харків, 2011. — С. 82—91.
- Мазурицкий А. М. Как спасали книги в годы Великой Отечественной войны: рассказы о забытых героях : [рос.] // Научные и технические библиотеки[ru]. — 2017. — № 12. — С. 109–122.
- Сосновська Т. О., Ярошик В. О. Директори Харківської державної наукової бібліотеки ім. В. Г. Короленка. Штрихи до портретів // Збірник наукових праць ХДНБ ім. В. Г. Короленка. — Харків, 2012. — С. 65–75.
- Шалыганова А. Л. Правление Харьковской общественной библиотеки, 1885—1918: биобиблиог. словарь : [рос.]. — Харьков : Федорко, 2016. — 328 с. — ISBN 978-617-7298-43-3.
- Шалиганова А. Л. «Учредительницы и хранительницы» першої громадської бібліотеки Харкова // Бібліотечний форум: історія, теорія і практика. — Київ, 2019. — № 2 (16). — С. 60–63. — ISSN 2518-7341.
- Собрание членов общественной библиотеки : [рос.] // Южный край. — 1903. — № 7948 (22 декабря).