Партизанське (Дніпровський район)
село Партизанське | |
---|---|
![]() | |
Країна | ![]() |
Область | Дніпропетровська область |
Район | ![]() |
Громада | Слобожанська селищна громада |
Код КАТОТТГ | UA12020250050057051 |
Облікова картка | Партизанське |
Основні дані | |
Населення | 2 389 |
Поштовий індекс | 52012 |
Телефонний код | +380 56(2) |
Географічні дані | |
Географічні координати | 48°35′12″ пн. ш. 34°48′49″ сх. д. / 48.58667° пн. ш. 34.81361° сх. д.Координати: 48°35′12″ пн. ш. 34°48′49″ сх. д. / 48.58667° пн. ш. 34.81361° сх. д. |
Середня висота над рівнем моря |
60 м |
Найближча залізнична станція | Балівка |
Місцева влада | |
Адреса ради | 52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, селище Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, 56б |
Староста | Буряк Іван Миколайович |
Карта | |
Мапа | |
![]() | |
|
Партиза́нське — село в Україні, в Слобожанській селищній територіальній громаді Дніпровського району Дніпропетровської області. Населення, за переписом 2023 року, становить 2 389 особ.
Село розміщене на лівому березі річки Оріль, вище за течією, на відстані 1,5 км, розташоване село Балівка, нижче за течією, на відстані 2 км — селище Обухівка. Через село проходить автошлях Н31.
У 1930-х роках село мало назву Миколаївка-2, і належало до Петриківського району. Тоді ж створено колгосп «Червоний партизан».
Німецькі солдати, окупувавши село влітку 1941 року, встановили суворий порядок, комендантом призначили Редьку — жителя села Балівка. У 1943 році, відступаючи, німці спалили село вщент. Були знищені всі колодязі, крім одного. Господареві вдалося його замаскувати.
Червона армія увійшла у село восени 1943 року. Людям було запропоновано переселитися до села Балівка як таке, що менше постраждало, але народ вирішив відбудувати рідне село. Відбудовували Партизанське приблизно до 1950 року, станом на 1958 рік тут нараховувалося вже 170 дворів. 1960 року колгосп «Червоний партизан» було об'єднано з радгоспом «Перемога» і Партизанське стало відноситись до Балівської сільської ради.
У селі Партизанське існувала школа, поділена на два класи 1 і 3 та 2 і 4. Чотири класи діти вчилися в рідній школі, а з п'ятого по восьмий — у с. Балівка. Також у селі працювали магазин, клуб, контора (третього відділу радгоспу «Перемога»), дитячий садок, медична амбулаторія. Приблизно у 1965 р. клуб знесли. У 1960-х роках побудовано новий магазин, заасфальтовано автошлях Дніпропетровськ — Полтава, розпочалося будівництво залізничної колії Дніпродзержинськ — Новомосковськ-Дніпровський, а також станції Балівка (житлові будинки, склади, крамницю, залізничний переїзд).
До об'єднання «Дніпросільбудіндустрія» входило п'ять великих заводів (завод бетонних виробів, столярних виробів, легких конструкцій, базальтового волокна, керамзитового гравію). В об'єднанні працювало 1200 працівників різних професій, із них — 450 інженерно-технічних службовців. У 1975 р. здано в експлуатацію котельню, бетонно-змішувальний та ремонтно-механічний цехи.
1974 року об'єднанням «Дпіпросільбудіндустрія» розпочалося будівництво житлового масиву. Були побудовані житлові п'ятиповерхові будинки № 1 та № 3. Впродовж 1980-x років добудовувалися будинки № 4 та № 5 для молодих сімей, торговельний комплекс, медична амбулаторія, теплопункт, дитячий садочок «Івушка».
З 1975 року розпочала свою історію сільська бібліотека. У центрі села стояла глиняна хата, де існувала бібліотека. У січні 1976 року введено в експлуатацію завод залізобетонних виробів для будівництв споруд сільського господарства.
1994 року здано в експлуатацію п'ятиповерховий будинок на 60 квартир, який належав базі «Сільгосптехніка». З 2002 року в комунальній власності громади наявні 6 п'ятиповерхових та 4 двоповерхових житлових будинків загальною кількістю 754 квартири, які обслуговуються ВАТ «Енерговолгосп». У селі Партизанське — 321 житловий індивідуальний будинок та 183 ділянки під будівництво. Село газифіковано.
День села святкується 24 серпня, на День Незалежності України. Село Партизанське налічує 11 вулиць та 2 провулки.
До 2020 року — адміністративний центр Партизанської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області[1].
У рамках процесу дерусифікації в Україні зарезультатами громадського обговорення Слобожанська селищна рада подала пропозицію про перейменування села Партизанське на село Орільське [2].
21 лютого 2024 року Комітет Верховної Ради України з питань організації державної влади,місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування підтримав перейменування села на Орільське, однак остаточне перейменування відбудеться тільки після успішного голосування у Верховній Раді[3].
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року[4]:
Мова | Кількість | Відсоток |
---|---|---|
українська | 2286 | 88.23% |
російська | 295 | 11.39% |
білоруська | 2 | 0.08% |
румунська | 1 | 0.04% |
гагаузька | 1 | 0.04% |
інші/не вказали | 6 | 0.04% |
Усього | 2591 | 0.18% |
- ЗАТ «Дніпропетровський цементний завод».
- ТОВ «Метінвест-СМЦ».
- ТОВ «Виробничий комплекс „Укрсолод“».
- «Промарматура», АТ.
- ПП «ЛОТОК»
- ПП «Наша Ряба»
- ПП «Мороз»
-
Військовий меморіал
-
Храм Святого великомученика Георгія Переможця
-
ПрАТ «Партизанське»
- ↑ Партизанське, Дніпропетровська область. Офіційний портал Верховної Ради України. Архів оригіналу за 28 серпня 2021. Процитовано 28 серпня 2021.
- ↑ Шостак, Сіренко, Валерія, Антон (29 лютого 2024). На Дніпропетровщині планують змінити назву села Партизанське: думки місцевих жителів (ua) .
- ↑ Комітет підтримав перейменування окремих населених пунктів Дніпропетровської та Миколаївської областей, назви яких містять символіку російської імперської політики або не відповідають стандартам державної мови.
- Погода в селі Партизанське [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.]
- Станція Балівка та село Партизанське на сайті tokatema [Архівовано 12 липня 2020 у Wayback Machine.] (рос.)
|