Валєтов Ян Михайлович
Ян Михайлович Валетов | |
---|---|
![]() | |
Народився | 26 серпня 1963 (61 рік) Дніпропетровськ, Українська РСР, СРСР |
Громадянство | ![]() ![]() |
Національність | українець |
Діяльність | письменник, підприємець |
Alma mater | Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара |
Знання мов | російська і українська |
Ян Михайлович Валетов (псевд. Борис Бітнер) — український письменник-фантаст і журналіст, пише російською мовою.[1]
Народився 26 серпня 1963 року в Дніпропетровську (нині — Дніпро), де і живе донині.
1986 року закінчив фізико-технічний факультет Дніпровського університету. Був капітаном команди КВК ДНУ, членом Всесоюзного Клубу «Що? Де? Коли?». Один з творців гри «Брейн-ринг». З 1987 року займається бізнесом.
31 січня 2014 року, під час Революції гідності, Ян так описав ці події в інтерв'ю:
Добре, коли події об'єднують, але нинішні швидше роз'єднують, розколюють суспільство. Це, на жаль, факт, що вже стався. Ну що ж поробиш? З цим жити…[2]
Валетов визнає факт війни Росії проти України,[3] а Крим — анексованим:[4]
Я не вважаю, що це громадянська війна. Це війна двох філософій, війна ідеологічна — в ній є ворог, є вторгнення, є ворожа ідеологія, протистояти якій вважаю своїм головним завданням сьогодні.[5]
В книзі «Нічия земля» 2007 року Валетов описував події, що дуже схожі на нинішню ситуацію: російсько-українська війна, анексія Криму тощо.[5] Здійснилися й інші «передбачення»: російська війна з Грузією і газовий конфлікт Росії з Україною[6].
Публікував статті в інтернеті і газеті «Бізнес» під псевдонімом Борис Бітнер. Перший роман, трилер «Лівий берег Стіксу», вийшов у Києві 2005 року. Автор фантастичного циклу «Нічия земля», трилогії «Проклятий», романів «Прицільна дальність», «Залишитися в живих» і інших творів.[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/7/70/%D0%AF%D0%BD_%D0%92%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D1%82%D0%BE%D0%B2_%E2%80%94_%D0%9D%D0%B0%D0%B9%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%89%D0%B8%D0%B9_%D0%B2%D1%96%D0%BA_%D0%B4%D0%BB%D1%8F_%D1%81%D0%BC%D0%B5%D1%80%D1%82%D1%96.png/220px-%D0%AF%D0%BD_%D0%92%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D1%82%D0%BE%D0%B2_%E2%80%94_%D0%9D%D0%B0%D0%B9%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%89%D0%B8%D0%B9_%D0%B2%D1%96%D0%BA_%D0%B4%D0%BB%D1%8F_%D1%81%D0%BC%D0%B5%D1%80%D1%82%D1%96.png)
- 2005 — «Лівий берег Стіксу». Київ: «Альтерпресс»,
- 2006 — «Прицільна дальність». — Київ: «Факт».
- 2007 — «Глибина» («Залишитися в живих»). — СПб.
- 2007 — Збірка «Залишитися в живих»: роман «Залишитися в живих», повість «Прицільна дальність», оповідання «Сумний танець фрейлакс» . — Київ: «Альтерпресс».
- 2017 — «2017»[7]
- 2017 — «Найкращий вік для смерті» («Лучший возраст для смерти») — Фоліо[8].
- «Нічия земля». — СПб: Ленінградське видавництво, 2011. (Бойова фантастика. Цикли).
- 2008 — «Нічия земля». — СПб: Ленінградське видавництво, 2008. (Бойова фантастика).
- Перевидання: «Нічия земля». — СПб/Москва: Ленінградське видавництво/Ексмо, 2009.
- 2008 — «Діти Капища». — СПб: Ленінградське видавництво, 2008. — 416 с. — (Бойова фантастика).
- Перевидання: «Діти Капища». — СПб/Москва: Ленінградське видавництво/Ексмо, 2009.
- 2008 — «Дурні і герої». — СПб: Ленінградське видавництво, 2008. — 416 с. — (Бойова фантастика).
- Перевидання: «Дурні і герої». — СПб/Москва: Ленінградське видавництво/Ексмо, 2009.
- 2008 — «Школа негідників». — СПб: Ленінградське видавництво, 2008. — 448 с.
- Перевидання: «Школа негідників». — СПб/Москва: Ленінградське видавництво/Ексмо, 2009.
- 2010 — «Хроніки Проклятого». — СПб: Ленінградське видавництво, 2010. — 352 с. — (Бойова фантастика). — 8050 екз. — ISBN 978-5-9942-0504-4.
- Перевидання: «Хроніки Проклятого». — Київ: «Альтерпресс», 2010. — 352 с. — 750 примірників — ISBN 978-966-542-432-1.
- 2011 — «Шлях Проклятого». — Київ: «Альтерпресс», 2011. — 352 с. — 750 примірників — ISBN 978-966-542-455-0.
- 2012 — «Серце Проклятого». — Київ: «Альтерпресс», 2012. — 750 примірників — ISBN 978-966-542-546-5.
- 2010 — Грустный танец Фрейлакс
- 2014 — Такси без вызова[9]
У квітні 2013 року вийшов чотирисерійний міні-серіал «Гранична глибина» за мотивами роману «Глибина». Виробництво: «Єдина медіа група» на замовлення телеканалу «Росія-2». Режисер: Костянтин Максимов. У ролях: Антон Батирєв, Світлана Устинова, Максим Онищенко, Юрій Лагута[10].
- 2009 — «Інтерпрескон» (Санкт-Петербург, Росія). Переможець у номінації «Велика форма», тетралогія «Нічия земля»[11];
- 2009 — «Зоряний міст». «Бронзовий кадуцей» (Харків) у номінації «Кращий цикл, серіал і роман з продовженням», роман «Школа негідників»[12].
Одружений. Виховує двох дітей.
- ↑ Authors Yan Valetov » Літературна Дніпропетровщина. archive.is. 21 листопада 2013. Архів оригіналу за 21 листопада 2013. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ а б «Ян Валетов: «Самое трудное для писателя — заставить редактора прочесть хотя бы несколько страниц романа»» - Колонка Василия Владимирского. krupaspb.ru. Архів оригіналу за 21 березня 2018. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ bither. Свобода слова и информации. Живой Журнал Бориса Битнера. Архів оригіналу за 19 травня 2017. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ bither. Майские. Три года без Крыма. Живой Журнал Бориса Битнера. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ а б Это война на уничтожение — ни пощады, ни жалости не будет, — Ян Валетов - ФОКУС. ФОКУС. Архів оригіналу за 21 березня 2018. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ Ян Валетов - Издательство Альтерпресс. alterpress.com.ua. Архів оригіналу за 10 березня 2017. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ bither. 1917. В продаже. Живой Журнал Бориса Битнера. Архів оригіналу за 29 травня 2017. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ Видавництво Фоліо. folio.com.ua (укр.). Архів оригіналу за 29 вересня 2017. Процитовано 29 вересня 2017.
- ↑ Ян Валетов. Архів оригіналу за 20 травня 2017. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ Предельная глубина, ruskino.ru. Архів оригіналу за 2 лютого 2017. Процитовано 28 січня 2017.
- ↑ Результати «Интерпресскона-2009», «Лабораторія фантастики»
- ↑ [1] [Архівовано 2 лютого 2017 у Wayback Machine.]«Звёздный мост-2009», итоги [Архівовано 29 вересня 2017 у Wayback Machine.]
- Ян Валетов на сайті «Лабораторія фантастики» [Архівовано 20 травня 2017 у Wayback Machine.]
- Сторінка на сайті видавництва «Альтерпресс» [Архівовано 10 березня 2017 у Wayback Machine.]
- Сторінка на порталі «Літературна Дніпропетровщина»
- «Найважче для письменника — змусити редактора прочитати хоча б кілька сторінок роману». Інтерв'ю з письменником