Сварник Іван Іванович (письменник)
Іван Сварник | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Народився | 1 червня 1921 с. Лисогірка | |||
Помер | 14 лютого 1989 (67 років) Львів | |||
Поховання | Личаківський цвинтар | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | письменник, редактор, видавець | |||
Alma mater | ЛНУ ім. І. Франка | |||
Жанр | байка | |||
Діти | Сварник Іван Іванович, Микола Сварник і Сварник Галина Іванівна | |||
| ||||
![]() | ||||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0c/%D0%9D%D0%B0%D0%B4%D0%B3%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D0%BA_%D0%BD%D0%B0_%D0%BC%D0%BE%D0%B3%D0%B8%D0%BB%D1%96_%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%B0_%D0%A1%D0%B2%D0%B0%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%B0..jpg/220px-%D0%9D%D0%B0%D0%B4%D0%B3%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D0%BA_%D0%BD%D0%B0_%D0%BC%D0%BE%D0%B3%D0%B8%D0%BB%D1%96_%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%B0_%D0%A1%D0%B2%D0%B0%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%BA%D0%B0..jpg)
Іва́н Іва́нович Сварни́к (* 1 червня 1921, с. Лисогірка, тепер Дунаєвецького району — † 14 лютого 1989, Львів) — український письменник-байкар, редактор, видавець.
Народився у с. Лисогірці (нині Дунаєвецького р-ну Хмельницької обл.) у родині заможних селян. Дядько Семен під час революції 1905 вчинив замах на царського жандарма і втік до Америки (там став комуністом, а потім власником крамниці). Батько, Іван Тимофійович, був грамотним і відстоював права селян перед владою, в роки НЕПу заснував власну артіль і забезпечував односельців сільгоспреманентом[1]. Коли Івасеві було 8 років, батька «розкуркулили» й заслали в Сибір, а небавом і матір Настю (з дому Чудна) з 5 дітьми, одне з яких іще не ходило, вигнали з села й мали вивозити в Сибір[2]. Але на станції (це згадували в Лисогірці ще живі свідки) Настя так вдало зіграла сцену божевілля, що вартові махнули на них рукою: «І так здохнуть!». Бабі вдалося порозпихати дітей, крім найменшої, яка померла, серед людей — як наймитів. Сама ж вона пристала у с. Завадівці біля Вишнівчика до вдівця, якому була за господиню, а з часом зібрала докупи й дітей.
За спогадом І.Сварника, «Кам'янець-Подільський — перше місто, куди я ще учнем четвертого класу прийшов пішки на екскурсію». Згодом за кожної нагоди приїздив сюди. Після закінчення середньої школи вступив до Кам'янець-Подільського учительського ін-ту[3]. Однак, отримавши повістку до війська, повернувся додому і працював учителем і старшим піонервожатим у Вишнівчицькій середній школі.
1940 року пішов служити в армію. Учасник Другої Світової війни. Війну зустрів під Володимиром-Волинським командиром 45-мм протитанкової гармати. Бійці називали її «Прощай, родіна». Полк потрапив в оточення і був знищений. І. Сварникові з невеликою групкою артилеристів вдалося вибратися з оточення і навіть врятувати прапор полку. За це його згодом нагородили орденом. Однак значно більше він цінував дві солдатські медалі «За отвагу». Війну згадував рідко й без жодного ентузіазму. Після оточення добрався на рідне Поділля, працював удома, а потім у Балинському надлісництві. Тоді ж почав писати сатиричні вірші (проти Гітлера), пристав до партизанів. 1944 пішов у діючий загін ім. Чапаєва, а далі знову в армію. Воював в Україні, Польщі, Чехословаччині. Був контужений. Після війни один рік навчався в Кам'янець-Подільському учительському інституті (нині — Кам'янець-Подільський національний університет). Закінчив 1951 року філологічний факультет Львівського університету. Тоді ж одружився з однокурсницею Софією Скиртою[4]. З нею виховав 3 дітей.
У 1951–1957 роках працював у Луцьку: викладач української мови та літератури, інспектор шкіл, завідувач кабінету мови й літератури Волинського інституту вдосконалення кваліфікації вчителів. Від 1957 року старший редактор, від 1962 року головний редактор львівського видавництва «Каменяр»[2]. З 1973 року, відколи його старшого сина Івана виключили з університету за «націоналізм» — завідувач відділу поезії журналу «Жовтень» (нині — «Дзвін»)[4]. Виховав не одне покоління поетичної молоді. Був чудовим оратором, часто виступав у школах, бібліотеках, колгоспах. У житті не терпів пияцтва, несправедливості, лицемірства, хамства, бюрократії; був дуже чуйним до людей, допомагав усім, хто до нього звертався. За нинішніми уявленнями був «націонал-комуністом», постійно боровся за нашу мову, культуру. Захоплювався горбачовською перебудовою, однак уважав, що бюрократія (в першу чергу партійна) не допустить радикальних змін[5].
Активно працював Іван Іванович на громадському поприщі, був відповідальним секретарем правління Львівського міського відділення Комітету захисту миру, за що удостоювався неодноразових нагород Комітету. А літературна діяльність відзначена Почесною грамотою Президії Верховної Ради БРСР, Грамотою Президії Верховної Ради УРСР[6].
Помер несподівано, після операції на апендицит[7]. Похований на полі № 22 Личаківського цвинтаря.
Як учень корифея української байки Микити Годованця, неодноразово бував, часто з іншими гумористами, у «діда Микити» в Кам'янці-Подільському, учасник свята «Подільські візерунки» (Кам'янець-Подільський, вересень 1986).
Перші вірші й фейлетони надруковано 1948 року в багатотиражці університету.
Збірки гуморесок та байок:
- «На чисту воду» (1962);
- «Персональний барліг» (1966);
- «Байки» (1971);
- «Заяча наука» (1977);
- «Співчутливий Осел» (1981);
- «Горобці та папірці» (1981);
- «Грицько на груші» (1984);
- «Кран та екран» (1988)[7].
Перший лауреат премії імені Степана Олійника (1986).
В рідному селі поета Лисогірці його іменем названа школа (нині недіюча) та вулиця (Братів Сварників)[7].
На відзначення 100-річчя Івана Сварника відбулась низка заходів на його батьківщині - Дунаєвеччині та Хмельниччині.
28 травня 2021 року у селі Лисогірка відбулись читання за участю учнівської молоді, працівників школи, клубу, бібліотеки. Учасники відвідали криничку, з якої пив воду Іван Сварник, поклали квіти до його портрета.
1 червня 2021 року у Дунаєвецькій міській публічно-шкільній бібліотеці відбувся конкурс читців байок та гуморесок Івана Сварника під назвою «Жартома про все на світі», у якому взяли участь учні 1-9 класів шкіл Дунаєвецької громади. Переможців відзначили призами голова Дунаєвецької міської громади Веліна Заяць.
2 червня 2021 року у Хмельницькій обласній універсальній науковій бібліотеці відбулись загальнообласні літературні читання «Мій вічний дух на журавлиному крилі» за участю читців з Хмельницького обласного літературного музею, читачів бібліотек області. До заходу долучилися син і донька Івана Івановича Сварника — Іван Іванович та Галина Іванівна.
На відзначення 100-річного ювілею Івана Сварника підготовлено ряд видань. Збірка «Сміх і сльози Івана Сварника» укладена сином і донькою письменника. Сюди увійшли вибрані байки, уривки зі щоденника, неопубліковане, спогади і нариси. Збірка «Невтомний життєлюб. Іван Сварник у творчості, спогадах, відгуках» підготовлена Центром дослідження історії Поділля інституту історії НАН України при Кам'янець-Подільському національному університеті ім.І.Огієнка, Хмельницькою обласною універсальною науковою бібліотекою та Хмельницьким обласним літературним музеєм, укладач В.С.Прокопчук.
- ↑ Майстер, 2016, с. 53.
- ↑ а б Згадуючи, 2015, с. 11.
- ↑ Кам'янецький календар на 1 червня/Іван Іванович Сварник//Вічний Кам'янець. Архів оригіналу за 20 травня 2021. Процитовано 20 травня 2021.
- ↑ а б Майстер, 2016, с. 54.
- ↑ Майстер, 2016, с. 55.
- ↑ Прокопчук, Віктор (2021). Невтомний життєлюб. Іван Сварник у творчості, спогадах, відгуках. 100-річчю байкаря і гумориста присвячується. Житомир: Бук-Друк. с. 9. ISBN 978-617-8085-22-3.
- ↑ а б в Майстер, 2016, с. 56.
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. Словникова частина
- Письменники Радянської України. — К., 1970. — С. 378—379.
- Письменники Радянської України. — К., 1976. — С. 305.
- Письменники Радянської України. — К., 1981. — С. 237.
- Письменники України в Великій Вітчизняній війні: Бібліографічний довідник. — К., 1980. — С. 286.
- Письменники Хмельниччини: Бібліографічний покажчик. — Хмельницький, 1989. — С. 41.
- Члени Національної спілки письменників України: Хмельницька область [Текст] : біобібліогр. довід. / Упр. культури, національностей, релігій та туризму Хмельниц. облдержадмін., Хмельниц. обл. універс. наук. б-ка ; відп. за вип. К. А. Чабан ; ред. В. В. Маковська ; уклад. О. М. Шеін. - Хмельницький : Стрихар А. М., 2019.-232с.-(Серія "Видатні особистості") .-С.181-182.
- Мацько Віталій. Літературне Поділля. — К., 1991. — С. 62 (помер 13 лютого 1989).
- Слободянюк П. Я. Культура Хмельниччини. — Хмельницький, 1995. — С. 281.
- [Некролог] // Літературна Україна. — 1989. — 23 лютого. — С. 8.
- Антологія української поезії. — Т. 6. — К., 1986. — С. 145—147.
- Молякевич Д. І хай щастить!.. // Сварник Іван. Грицько на груші. — К., 1984. — С. 3—4; дружній шарж.
- Гончарук П. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. — 1986. — 10 вересня. — С. 4.
- Біля криниці мудрості: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. — 1986. — 20 вересня. — С. 2—3.
- Неспокійне серце // Прокопчук В. З народних глибин: Славетні подоляни. — Хмельницький, 1991. — С. 86—95.
- Микола Сварник. Майстер влучного слова. Іван Сварник (1921-1989). До 95-річчя від дня народження.//Львівщина в 2016 році. Знаменні і памятні дати краю. Календар / І.Зінченко, О.Григорчук. — Львів, 2016. — С. 53-56.
- Іван Сварник. Згадуючи минуле.../Іван Сварник. Біобібліографічний покажчик/ЛОУНБ / І.Зінченко, О.Григорчук. — Львів : Растр-7, 2015. — С. 8—27. — ISBN 978-617-7359-09-7.
- Сміх і сльози Івана Сварника: до 100- річчя письменника [Текст] : збірник / упоряд. Г. Сварник. - Львів : Галицька Видавнича Спілка, 2021. - 416 с. : фото. - ISBN 978-617-8092-14-6
- Невтомний життєлюб. Іван Сварник у творчості, спогадах, відгуках [Текст] : . / Центр дослідж. історії Поділля ін- ту історії України НАН України, Хмельниц. обл. універс. наук. б-ка, Хмельниц. обл. літ. музей ; уклад.: В. С. Прокопчук, К. А. Чабан, В. І. Горбатюк. - Житомир : Бук-Друк, 2021. - 188 с. : фото. - Бібліогр.: С. 178- 182 . - ISBN 978-617-8085-22-3
- Чабан К.А. Відзначення 100-річного ювілею Івана Сварника на Хмельниччині // Дунаєвеччина очима дослідників, учасників і свідків історичних подій: Збірн.наук.-краєзн.праць.Випуск IX.-Дунаївці,2022.-С.266-271.
- Синиця Н.М. "Мій вічний дух ширятиме над рідною землею" (До 100-річчя від дня народження Івана Івановича Сварника // Календар знаменних і пам'ятних дат Хмельниччини на 2021 рік: реком. бібліогр. довідник/ Хмельницька ОУНБ.-С.127-131.
- Народились 1 червня
- Народились 1921
- Померли 14 лютого
- Померли 1989
- Поховані на Личаківському цвинтарі
- Випускники Львівського університету
- Українські поети
- Українські байкарі
- Навчались у Кам'янець-Подільському
- Персоналії:Луцьк
- Учасники Другої світової війни
- Нагороджені медаллю «За відвагу»
- Лауреати премії імені Степана Олійника
- Померли у Львові
- Уродженці Дунаєвецького району