Старий порт Марселя
Старий порт Марселя | |
![]() | |
Країна |
![]() |
---|---|
Адміністративна одиниця |
1st arrondissement of Marseilled 2nd arrondissement of Marseilled |
![]() |
Координати: 43°17′40″ пн. ш. 5°22′14″ сх. д. / 43.29472000002777321° пн. ш. 5.37083000002777755° сх. д.
Старий порт Марселя (Шаблон:Lan-fr, [vjøpɔʁ də maʁsɛj]) розташований в кінці вулиці Канеб'єр, головної артерії Марселя. З давніх часів це була природна міська гавань, а зараз — головне популярне місце в Марселі. У 2013 році порт став переважно пішохідним.
У 600 році до нашої ери грецькі поселенці з Фокеї висадилися в Лакідоні, скелястій середземноморській бухті, де зараз розташований Старий порт Марселя. Вони заснували на північному березі емпоріон (місце торгівлі). До дев'ятнадцятого століття Старий порт залишався центром морської діяльності в Марселі. У середні віки землю в дальньому кінці порту використовували для вирощування конопель для місцевого виробництва мотузок для мореплавців, звідки і походить назва головної магістралі Марселя, Канеб'єр.
Велике абатство Св. Віктора було поступово споруджене між третім і дев'ятим століттями на пагорбах на південь від Старого порту, на місці еллінських поховань.
Між п'ятнадцятим і сімнадцятим століттями при Людовиках XII і Людовику XIII були побудовані причали, а також важлива верф для галеонів. Після повстання громадян Марселя проти свого губернатора Людовик XIV наказав звести форти Сен-Жан і Сен-Нікола біля входу в гавань, а також створив арсенал і флот у самому Старому порту. Сумнозвісний arsenal des galères (місце ув'язнення та примусових робіт)[1] був розташований на лівому боці Старого порту між Cours Jean-Balard та Cours Estienne-d'Orves: ті, хто був засуджений до рабства на галерах у королівському військовому флоті, були позначені літерами GAL.
За словами Джона Мюррея[2], у 1854 році Старий порт мав місткість від 1000 до 1200 кораблів. Приблизно 18 000 торговельних суден проходили через порт щороку, перевозячи близько 20 мільйонів барелів вантажу; це становило чверть торгівлі в Ліверпулі на той час. Однак 6-метрова глибина гавані виявилася проблематичною для пароплавів пізніше; набагато глибші доки були побудовані в районі Ла-Жольєтт. Під час Другої світової війни Старий порт залишився в руїнах. За свідченнями очевидців, у січні 1943 року нацисти за допомогою французької поліції підірвали значну частину історичного Старого міста та зруйнували гігантський повітнярий паром «transbordeur», інженерний шедевр та головний символ Марселя в XIX і першій половині XX століття, який можна порівняти з Ейфелевою вежею в Парижі. У 1948 році Фернан Пуйон був призначений відповідальним за реконструкцію зруйнованого старого кварталу.
Коли, починаючи з 1840-х років, уздовж узбережжя кварталу Ла-Жолієтт на північному заході були побудовані нові гавані, причали та доки, багато портових процесів було перенесено за межі Старого порту. Згодом нові портові споруди були побудовані далі на північний захід, в результаті чого утворився сьогоднішній Великий морський порт Марселя: портові споруди, що простяглися аж до Л'Естак і південного входу в тунель Ров, а також розбудова інфраструктури навколо Фос-сюр-Мер і вздовж берега Етанг де Берр. Старий порт сьогодні використовується як пристань для яхт, як термінал для місцевих човнових прогулянок, а також тут розміщено місцевий рибний ринок. У 2013 році Старий порт став здебільшого пішохідним. Його було реконструйовано як велику громадську площу після міжнародного архітектурного конкурсу, який виграв Мішель Девінь Пейсагіст, спільно з Foster and Partners. Проект також передбачав другу фазу з парками, які були побудовані навколо порту в 2020 році на суму 64 мільйони євро.[3]
- Дія роману «Граф Монте-Крісто» Александра Дюма відбувається в Старому порту та в замку Іф.
- Фільми Маріус, Фанні і Сезар Марселя Паньоля.
- «Справжнє кохання» було частково знято в барі «Бар де ла Марин» у Старому порту.
- Багато барів і кафе навколо Старого порту згадуються в детективних романах Жан-Клода Іззо.
- Ян Флемінг помістив сцени у своєму романі про Джеймса Бонда «Про секретну службу Її Величності» в Старому порту та поблизу нього.
- Клод Маккей у своєму романі 1929 року «Банджо» розповідає про життя американців-емігрантів у Ла-Жолієтт і досліджує сприйняття раси та культури в Європі та США.
- Старий порт показаний у фільмах «Французький зв'язок» і «Французький зв'язок 2» з Джином Гекманом у головній ролі.
- «Сім громів» (назва в США: «Звірі Марселя»), чорно-білий британський фільм 1957 року про Марсель під час Другої світової війни, дія якого розгортається у Старому портовому кварталі та закінчується його руйнуванням.
- Абатство Св. Віктора, на південній стороні Старого порту, одне з найстаріших місць християнського поклоніння у Франції.
- Маяк Святої Марії.
- Вулиця Канеб'єр, розташована у дальньому кінці Старого порту на Набережній бельгійців.
- Hôtel de Ville (ратуша).
- історичний пором, що курсує між протилежними сторонами Старого порту.
- Музей римського доку.
- Musée des civilizations de l'Europe et de la Méditerranée, MUCEM (Музей європейських і середземноморських цивілізацій)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/ba/Marseille_Vieux_Port_Night.jpg/600px-Marseille_Vieux_Port_Night.jpg)
-
Вхід до Старого порту, 1695 рік
-
Старий порт з готелю Hotel de Ville, 1820 рік
-
Повітнярий паром "Трансборд"
-
Повітнярий паром "Трансборд"
-
Традиційний рибальський човен у Старому порту
-
Порти Марселя від парку Пюже
-
Старий порт у 2006 році
-
Вид на Старий порт
-
Старий порт вночі
- ↑ Historique du quartier des galères [Архівовано 2007-08-20 у Wayback Machine.], History of the arsenal for galley slaves (фр.).
- ↑ John Murray, «A Handbook for Travellers in France: being a guide to Normandy, Brittany, the rivers Seine, Loire, Rhône and Garonne, the French Alps, Dauphiné, Provence and the Pyrénées, their railways and roads», Num. BNF de l'éd. de, Paris: Bibliothèque nationale de France, 1995. 1 microfilm Reprod. de l'éd. de, London: J. Murray, 1854 (Murray's handbook).
- ↑ New-look Vieux-Port crowns culture capital Marseille - The Connexion. Connexionfrance.com. Процитовано 17 лютого 2016.