Ян Герхард
Ян Герхард | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Народився | 17 січня 1921[1][2][3] Львів, Польська Республіка[1] | |||
Помер | 20 серпня 1971[1][2][3] (50 років) Варшава, Польська Народна Республіка[1] | |||
Поховання | Військові Повонзки | |||
Країна | ![]() | |||
Діяльність | офіцер, політик, прозаїк, публіцист | |||
Мова творів | польська | |||
Партія | Польська об'єднана робітнича партія | |||
Учасник | Друга світова війна | |||
Нагороди | ||||
| ||||
![]() | ||||
Ян Герхард (пол. Jan Gerhard, уроджений Віктор Лев Бардах, пол. Wiktor Lew Bardach, псевдонім «Жерар» пол. Gerard; 17 січня 1921, Львів — 20 серпня 1971, Варшава) — польський і французький офіцер, прозаїк і публіцист.
Учасник Другої світової війни у Французькому Руху Опору та польських збройних сил. У 1965—1971 роках головний редактор тижневика «Forum». Депутат Сейму ПНР 5-го скликання від ПОРП.
Народився у Львові у єврейській родині. Закінчив III державний ліцей та гімназію ім. короля Стефана Баторія, був членом правої сіоністської молодіжної організації «Бейтар».
Після початку Другої світової війни залишив Польщу й у 1940 році вступив у польські збройні сили, які створювалися у Франції. Під час бойових дій отримав поранення та потрапив у полон, де видавав себе за француза[4]. Після звільнення жив у Монпельє, почав здобувати вищу освіту та брати участь у діяльності підпілля. У 1941 році вступив до Французької комуністичної партії, з 1942 року — до партизанської організації FTP-MOI[en] («Іммігрантська робоча сила Французьких франтирерів і партизанів», фр. Francs-tireurs et partisans – main-d'œuvre immigrée, FTP-MOI). У той час почав користуватися псевдонімом «Ян Герхард»[4].
Був відряджений до Тулузи, де брав участь у замахах і диверсії. У березні 1943 року з власної ініціативи здійснив невдалий теракт у кінотеатрі «Varietes», де йшов німецький фільм «Єврей Зюсс»[5]. Згодом був призначений командиром округів «Північ» та «Па-де-Кале» FTP-MOI і після об'єднання підпільних організацій в єдиний рух — Французькі внутрішні сили — отримав звання майора.
Після звільнення Франції став одним з організаторів польських підрозділів у лавах Французької визвольної армії, яка діяла незалежно від Польських збройних сил. У січні 1945 року прийняв командування 29 польською піхотною групою 1-ої французької армії, яка брала участь у боях на території Німеччини[6].
Після закінчення війни разом зі своїм підрозділом повернувся до Польщі. У 1945—1952 роках служив у народному війську польському на посаді заступника командира, а потім командира 34-го піхотного полку[7]. 28 березня 1947 року брав участь в інспекції військ у південно-східній Польщі, під час якої вбили генерала Кароля Сверчевського[8]. Надалі займався боротьбою з Українською повстанською армією та виконанням операції «Вісла»[9].
29 вересня 1952 року Головне управління інформації Війська Польського заарештувало Герхарда за хибним обвинуваченням в участі в інспірованій французькою розвідкою змові з метою вбивства Кароля Сверчевського. Звільнений у 1954 році.
У 1960 році працював кореспондентом Польського агентства друку у Парижі[10]. У 1965—1968 роках — літературний керівник кіностудії Rytm. У 1965—1971 роках — головний редактор тижневика «Forum».
Увійшов до створеної наприкінці 1970 року комісії зі з'ясування обставин смерті генерала Кароля Сверчевського під керівництвом Мар'яна Нашковського[pl], звіт про діяльність якої з нез'ясованих причин не склали або не опублікували.
У 1969—1972 роках — депутат Сейму ПНР 5-го скликання від Польської об'єднаної робочої партії.
20 серпня 1971 року під час поїздки дружини та доньки за кордон Ян Герхард був зарізаний у своїй варшавській квартирі. Злочин мав широкий розголос і викликав чутки про те, що мотивом убивства був передбачуваний зв'язок Герхарда з «Червоною капелою», помста з боку УПА чи інші політичні причини[5].
12 травня 1972 року внаслідок спільного слідства міліції та Служби безпеки ПНР звинувачення у вбивстві з метою пограбування, поряд із двадцятьма аналогічними випадками, пред'явили нареченому доньці Зигмунту Грабацькому та його знайомому Мар'яну Войтасику[11]. На процесі у Варшавському воєводському суді Гарбацький стверджував, що до злочину його підштовхнула незгода Герхарда на його шлюб із дочкою, а Войтасик діяв із патріотичних спонукань, вважаючи Герхарда винним у смерті генерала Сверчевського. 16 червня 1972 року обох обвинувачених визнали винними та засудили до страти[12], вирок був виконаний[13]. Сучасні історики, а також Мечислав Раковський, колишній прем'єр-міністр ПНР і друг убитого, також заперечують політичний характер убивства[5].
Похована на Військовому цвинтарі у Повонзках, ділянка B2-tuje-11[14].
Найбільш відомий твір — автобіографічний військовий роман «Відлуння у Бещадах[pl]» (пол. Łuny w Bieszczadach), за мотивами якого у 1961 році було знято художній фільм «Сержант Калень»[15]. Займався публіцистикою, автор нарисів на політичні й історичні теми.
- Łuny w Bieszczadach, Wydawnictwo Lubelskie, Lublin 1980 (wydanie XI)
- Autopamflet, Czytelnik, Warszawa 1971
- Berlin — 1945, Wydawnictwo MON, Warszawa 1970
- Wielkie intermezzo, Wydawnictwo MON, Warszawa 1970 (wydanie II)
- Żołnierze i dyplomaci, Wydawnictwo MON, Warszawa 1970 (wydanie II)
- Niecierpliwość, Wydawnictwo MON, Warszawa 1967 (wydanie III)
- Charles de Gaulle, tom I і II, Książka i Wiedza, Warszawa 1972
- Francuzi, Czytelnik, Warszawa 1965
- Czas Generała, Wydawnictwo MON, Warszawa 1965 (wydanie II)
- Grenadierzy, Wydawnictwo MON, Warszawa 1957
- Wojna i ja, Wydawnictwo MON, Warszawa 1958
- Zoolityka, Wydawnictwo MON, Warszawa 1965
- Орден «Хрест Грюнвальда» ІІІ ступеня[16]
- Офіцерський хрест Ордена Відродження Польщі
- Кавалерський хрест Ордена Відродження Польщі
- Срібний хрест ордену Virtuti militari
- Золотий Хрест Заслуги[17]
- Хрест Хоробрих (двічі)[18][19][20]
- Партизанський хрест
- Медаль Перемоги та Свободи
- Державна премія ПНР ІІ ступеня (1966)[21]
- Воєнний хрест[22]
- Хрест Бійця[22]
- ↑ а б в г Deutsche Nationalbibliothek Record #1036254402 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б https://bs.sejm.gov.pl/F?func=find-acc&acc_sequence=000010982&find_code=SYS&local_base=ARS10
- ↑ а б Oficerowie wymienieni w rozkazie nr 1109. renidunaj.pl. Процитовано 11 серпня 2020.
- ↑ а б в Fokus. № 3. 2015. с. 17.
{{cite news}}
: Пропущений або порожній|title=
(довідка) - ↑ Galeria postaci - Stowarzyszenie Byłych Żołnierzy I Armii Francuskiej "Ren i Dunaj". www.renidunaj.pl (пол.). Архів оригіналу за 18 липня 2022. Процитовано 18 липня 2022.
- ↑ Aneks. 20. Obsada personalna oficerów 34pp. W: Benedykt Gajewski: Walka z ukraińskim podziemiem na południowo-wschodnim obszarze Polski w latach 1944–1948. Publikacje, raporty, relacje, zeznania. Sanok: 2005, s. 407.
- ↑ Śmierć gen. Karola Świerczewskiego - mity i fakty / Twoje Bieszczady. www.twojebieszczady.net (пол.). Архів оригіналу за 10 серпня 2017. Процитовано 18 липня 2022.
- ↑ Motyka, Grzegorz. Kryptonim Bieszczady. www.polityka.pl (пол.). Архів оригіналу за 18 липня 2022. Процитовано 18 липня 2022.
- ↑ Nowiny Rzeszowskie : organ KW Polskiej Zjednoczonej Partii Robotniczej. 1960, nr 129-154 (czerwiec). Ewolucja poglądów w sprawach angielskich : [пол.]. — Nowiny. — 1960. — № 142. — С. 2.
- ↑ Adolf Reut. Przed procesem w sprawie zabójstwa J. Gerharda. „Nowiny”, s. 2, nr 140 z 22 maja 1972.
- ↑ Zabójcy Jana Gerharda skazani na śmierć. „Nowiny”, ss. 1–2, nr 166 z 17 czerwca 1972.
- ↑ «Dobry Tydzień», nr 5 (14) 26 stycznia 2015, s. 44.
- ↑ Wyszukiwarka cmentarna --- Warszawskie cmentarze. www.cmentarzekomunalne.com.pl. Процитовано 24 серпня 2023.
- ↑ Witold Szymczyk. Ogniomistrz Kaleń. Film o Bieszczadach. „Nowiny Rzeszowskie / Widnokrąg”, ss. 1-2, Nr 3 z 15 października 1961.
- ↑ Order Krzyża Grunwaldu, s. 101.
- ↑ M.P. z 1947 r. nr 59, poz. 418.
- ↑ Kazimierz Sikorski (23 sierpnia 2016). Zemsta za UPA? Tajemnica śmierci Jana Gerharda. polskatimes.pl. Процитовано 11 серпня 2020.
- ↑ M.P. z 1947 r. nr 29, poz. 264.
- ↑ Aneks. 24. Lista żołnierzy 34pp odznaczonych za walkę z UPA. W: Benedykt Gajewski: Walka z ukraińskim podziemiem na południowo-wschodnim obszarze Polski w latach 1944–1948. Publikacje, raporty, relacje, zeznania. Sanok: 2005, s. 430.
- ↑ «Nowiny», nr 170 (5306), 20 lipca 1966, s. 2.
- ↑ а б Sikorski, Kazimierz (23 sierpnia 2016). Zemsta za UPA? Tajemnica śmierci Jana Gerharda.
- Народились 17 січня
- Народились 1921
- Уродженці Львова
- Померли 20 серпня
- Померли 1971
- Померли у Варшаві
- Поховані на Військовому кладовищі у Варшаві
- Члени ПОРП
- Кавалери Золотого Хреста Заслуг
- Кавалери Партизанського хреста
- Кавалери Офіцерського хреста ордена Відродження Польщі
- Кавалери Лицарського хреста ордена Відродження Польщі
- Члени Французької комуністичної партії
- Депутати Сейму Польщі
- Учасники французького руху Опору
- Публіцисти XX століття
- Польські публіцисти
- Письменники XX століття
- Польські письменники
- Польські полковники