Ліана де Пужі
Ліана де Пужі | ||||
---|---|---|---|---|
фр. Liane de Pougy | ||||
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Анна-Марі де Шассень | |||
Псевдонім | Liane de Pougy, Princesse Ghika і Sœur Anne-Marie de la Pénitence | |||
Народилася | 2 липня 1869 Ла-Флеш, Франція | |||
Померла | 26 грудня 1950 (81 рік)
Лозанна, Швейцарія | |||
Поховання | Сен-Мартен-ле-Віну[1] | |||
Громадянство | Франція | |||
Діяльність | куртизанка, артистка кабаре, танцюристка, письменниця, редакторка | |||
Мова творів | французька | |||
Діти | Marc Pourped | |||
Автограф | ![]() | |||
| ||||
![]() | ||||
Ліана де Пужі (фр. Liane de Pougy власне Анна-Марі де Шассень, 2 липня 1869, Ла-Флеш — 26 грудня 1950, Лозанна) — французька танцівниця, письменниця і куртизанка, одна з паризьких зірок Прекрасної епохи.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/c/cd/Pougy%2C_Liane_de_par_Nadar.jpg)
Дочка військового. Отримала релігійне виховання в монастирі в Морбіані.
У 16 років одружилася з морським офіцером, народила йому сина (згодом син став льотчиком і загинув на фронті в 1914 році). Після двох років шлюбу втікла в Париж від чоловіка, який її бив, домоглася розлучення.
Зустрілася з популярним драматургом і лібретистом Анрі Мельяком, який закохався в неї й допоміг їй влаштуватися в Фолі-Бержер, тут вона і взяла собі сценічний псевдонім.
Брала уроки у Сари Бернар. Змагалася з Кароліною Отеро (їх, разом з Емільєною д'Алансон, називали «три грації прекрасної епохи»). З успіхом гастролювала в Великій Британії. Дружила c Жаном Лорреном, Рейнальдо Аном, Максом Жакобом. Її писали відомі художники, фотографував Надар, до її шанувальників належав Д'Аннунціо. Марсель Пруст написав з Ліани Одетту де Кресі, героїню роману «На Сваннову сторону» (фр. Du côté de chez Swann).
Була бісексуалкою, серед її стосунків відомий роман з художницею, письменницею й актрисою Матільдою де Морні, маркізою де Бельбеф (Міссі) і недовгий зв'язок з Наталі Барні, описаний Пужі в романі «Сапфічна ідилія» (1901).
У 1910 році одружилася з румунським князем Георгієм Гикою, після 16 років щасливого шлюбу князь кинув дружину заради молодшої красуні (але вони не розлучалися).
У 1928 році Ліана де Пужі подружилася з настоятелькою монастиря Святої Агнеси під Греноблем, багато пожертвувала монастирю і заповідала поховати себе тут.
З початком Другої світової війни переїхала в Лозанну.
У 1945 році, після смерті чоловіка, вступила послужкою в домініканський орден. Доглядала за розумово неповноцінними дітьми в сирітському притулку.
Померла, як і мріяла, в ніч Різдва.
- L'Insaisissable, роман (1898, присвячений Жану Лоррену)
- Myrrhille (1899)
- L'Elizement, комедія (1900)
- Idylle saphique, роман (1901, перевид. 1979).
- Ecce homo. D'ici, de la (1903)
- Les sensations de Mademoiselle de La Bringue (1904)
- Yvée Lester (1908)
- Yvée Jourdan (1908)
- Mes Cahiers Bleus, щоденники (1977, англ. пер. 1979)
-
Фото Надара
-
1886
-
Поль Елльо. Портрет Ліани де Пужі, 1908
-
1902
-
Ліана де Пужі в образі черниці, Надар
-
Ліана де Пужі, деталь із «Вечора в Пре-Кателані» Анрі Гервекса (1909)
- ↑ Find a Grave — 1996.
- Barney NC Souvenirs indiscrets. Paris: Flammarion, 1992.
- Chalon J. Liane de Pougy, courtisane, princesse et sainte, Paris: Flammarion, 1994 (яп. пер. 1999 року. 2003).
- Dufresne C. Trois grâces de la Belle Epoque. Paris: Bartillat, 2003
- Біографія Ліани де Пужі на CulturaGay [Архівовано 22 січня 2021 у Wayback Machine.](італ.)
- Ліана де Пужі на Jazzbabies [Архівовано 25 січня 2021 у Wayback Machine.](англ.)
- My Blue Notebooks (Mes cahiers bleus, her memoirs), published in English in 1979. ISBN 1-58542-156-1(англ.)
|