Гакування
Гакування або Повішення за ребро — вид смертної кари, при якій засудженому втикали в бік залізний гак на мотузці або ланцюгу, чіпляючи його за ребро і потім вішали. Муки засудженого в цьому випадку могли тривати дуже довго; часом страчувані вмирали від спраги. Часто руки жертві зв'язували, щоб залишений без нагляду повішений не міг самостійно знятися з гака і втекти.
В Україні гакування було звичайною стратою у запорожців.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/9/91/519px-%D0%9F%D0%BE%D0%B2%D0%B5%D1%88%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B5_%D0%B7%D0%B0_%D1%80%D0%B5%D0%B1%D1%80%D0%BE.jpg/250px-519px-%D0%9F%D0%BE%D0%B2%D0%B5%D1%88%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B5_%D0%B7%D0%B0_%D1%80%D0%B5%D0%B1%D1%80%D0%BE.jpg)
В Османській імперії так був страчений засновник Запорізької Січі князь Дмитро Вишневецький.
У кінофільмі «Тарас Бульба» за мотивами роману М. Гоголя таким чином стратять сина Тараса — Остапа, попередньо перебивши йому суглоби.
У Росії ця форма страти була узаконена інструкцією для викорінення розбійників 24 грудня 1719 р. як покарання для «вящих злодіїв і розбійників». Але застосовувалася вона і раніше, наприклад при взятті Соловецького монастиря у 1676 р.; вона застосовувалася і Степаном Разіним.
Востаннє в Росії повішення за ребро застосовувалося під час повстання Пугачова, коли в деяких селах для остраху селян урядові війська ставили «глаголь для повішення за ребро» (тобто шибеницю у формі букви Г, «глаголь»).
Останній раз в Європі та у світі загалом, під час Другої Світової війни, подібні страти практикувалися гестапо, військами СС. Також практикувалося повішення за щелепу.
Посилання
- Міфологія тілесного покарання
- Шибениця, Інтерес
- Петро Кошель. Смертна кара в Росії: злочинці, кати, глядачі