Борис Бірштейн
Ця стаття містить правописні, лексичні, граматичні, стилістичні або інші мовні помилки, які треба виправити. |
![]() | Нейтральність цієї статті під сумнівом. (січень 2016) |
Борис Бірштейн | |
---|---|
![]() | |
Народився | 11 листопада 1947 (76 років)![]() |
Національність | Євреї |
Діяльність | підприємець |
Борис Бірштейн (нар. 11 листопада 1947, Литва) — бізнесмен та колишній голова інвестиційної та торгової компанії Seabeco.[1]Як повідомляється, Бірштейн заробив свої статки, використовуючи контакти на високому рівні в Росії після розпаду Радянського Союзу у грудні 1991 року.[2] Є інформація, що він емігрував до Канади в 1979 році[1] де проживав до 1992 року. Опісля емігрував до Цюриха, Швейцарія.[3]
У жовтні 2019 року повідомлялося, що Бірштейн зробив інвестиції в GEMGOW, онлайн-платформу для торгівлі дорогоцінним камінням.[4]
Бірштейн — колишній голова Seabeco Group. Походження Seabeco Group невідоме. У жовтні 1993 року Toronto Star посилалася на російські джерела, які заявили, що Seabeco була створена Радянським Союзом наприкінці 1980-х, щоб допомогти з відмивання державних грошей на Заході.[5] Пізніші повідомлення стверджували, що Seabeco інвестувала в нерухомість на Росії наприкінці 1980-х та початку 1990-х років, включаючи 30-поверховий розкішний готель Trump Tower, театральний комплекс та спортзал. .[6] 1987 року компанія уклала спільне партнерство з Daewoo, південнокорейським конгломератом.[5]
У 1980-х і 1990-х роках Бірштейн був близький багатьом видатним особам, зокрема кільком видатним радянським, а потім і російським лідерам у політиці та КДБ, таким як полковник КДБ Леонід Веселовський, Георгій Арбатов, Віктор Баранников, Олександр Смоленський (Баба Шура) з АКБ «СБС-АГРО» та «ОВК» («Товариство взаємного кредиту» або рос. «Общество взаимного кредиту»), які входили до складу «Віденської чорної біржі», Марк Річ, Леонід Кучма, Ігор Макаров та Ітера.[6][7][8][9][10][11] 1991 року Веселовський відповідав за прокремлівські комерційні операції за кордоном на підтримку Комуністичної партії.[12] Арбатов є засновником та директором Інституту США й Канади Російської академії наук (ІСКРАН) у Москві, який був ланкою розвідки та зовнішньополітичних зусиль Кремля проти Канади та США для підтримки ЦК Радянського Союзу. Союзу, а потім Росії, Міністерства закордонних справ Радянського Союзу, а пізніше Росії, а також КДБ .[13]
Seabeco відкрила офіс у Канаді після еміграції Бірштейна до країни. Повідомляється, що російське відділення Seabeco включало спільне підприємство з колишнім керівником московської міліції, спільне підприємство з профспілками, торгову компанію та приватний банк.[6] Seabeco почала згортати свою діяльність у Канаді 1992 року.[6] За словами Стіва Шнайдера, віце-президента Seabeco, це повинно було перемістити працівників Seabeco «ближче до Росії»."[6]
Як повідомляється, Seabeco в Цюриху була ліквідована 1993 року після звинувачень у Росії в причетності до шахрайства та відмивання грошей.[3] Колишній полковник КДБ Леонід Веселовський працював у цьому офісі з початку серпня 1991 року до 1993 року, коли з'ясувалося, що Веселовський був у КДБ і залишив роботу через скандал. .[14][15]
1991 року Мірча Снєгур, колишній президент Молдови, призначив Бірштейна очолити комітет з реконструкції та розвитку країни.[3] Він також працював у якості зовнішньоторговельного представника Молдови.[3]
Згідно з повідомленнями, Seabeco було звільнено від податкових зобов'язань у країні в результаті позиції Бірштейна. Компанія відповіла послугою, створивши першу у Молдові міжнародну бізнес-школу.[2]
Бірштейн познайомив членів уряду Молдови з міністрами високого рівня в Канаді, включаючи Чарльза Макміллана, колишнього радника прем'єр-міністра Канади Браяна Малруні. Макміллан допоміг країні розробити програму ринкових реформ на початку 1990-х років.[3] Канадський депутат і колишній міністр торгівлі Монте Квінтер якось сказав про відносини Бірштейна з колишнім президентом Киргизстану Аскаром Акаєвим: "Ви говорите про те, що були біля ніг президента, ну, ці двоє були нерозлучні. "[3]
1993 року Бірштейн став предметом недоведених звинувачень у тому, що він використовував Seabeco для викрадення мільйонів доларів з колишньої радянської державної скарбниці. Розслідування було розпочато за вказівкою Бориса Єльцина.[5]
«Торонто Стар» оголосила, що докази, надані проти Бірштейна, були надані Дмитром Якубовським, колишнім чиновником російського уряду та колишнім керівником Seabeco. Помічник головного прокурора Москви тоді сказав, що «політики [використовували] корупцію як зброю проти своїх конкурентів.»[5]
У квітні 2005 року киргизькі суди назвали компанію Бірштейна Seabeco у зв'язку з підозрою у розкраданні золота на суму 23 мільйони доларів у Швейцарії. Розслідування було розпочато у квітні 2005 року після народного повалення лідера Киргизстану Акаєва минулого місяця. .[16]
Після його показів киргизька юстиція надіслала швейцарській прокуратурі список членів президентського оточення, яких підозрює у причетності до зловживань. .[16]
Запит стосувався наказу Акаєва 1991 року про транспортування золота до Цюриху на банківський рахунок, що контролюється дочірньою компанією Seabeco.[16] Швейцарська влада тоді відмовилась діяти, заявивши, що запит про співпрацю був недостатньо детальним.[16]
- ↑ а б Lallemand, Alain (17 березня 1997). Mafia Russe: La Justice Suisse Fond Sur Anvers et Bruxelles que Venaient-ils chercher en Belgique?. Le Soir. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 6 січня 2016.
- ↑ а б The Big man in Kyrgyzstan: A Canadian's connection to gold, scandals and a coup in former Soviet Republics. The Financial Post (Canada). 5 лютого 1994.
- ↑ а б в г д е Boris knows everyone… Head of firm embroiled in Russian controversy moves with high, mighty. The Toronto Star. 26 серпня 1993.
- ↑ Staff. GEMGOW attracts leading global investor Boris Birshtein - Emirates24|7. www.emirates247.com (англ.). Архів оригіналу за 23 листопада 2021. Процитовано 29 жовтня 2019.
- ↑ а б в г Russian scandal becomes as wild as any spy novel. The Toronto Star. 3 жовтня 1993.
- ↑ а б в г д Dobbs, Michael; Coll, Steve (1 лютого 1993). Ex-Communists Are Scrambling For Quick Cash Series. The Washington Post. Архів оригіналу за 7 листопада 2020. Процитовано 15 грудня 2020.
- ↑ Хлебников, Пол (Klebnikov, Paul) (4 вересня 2000). Как Березовский нажил свой первоначальный капитал. Отрывок из книги "Крестный отец Кремля". Взлет олигарха [How Berezovsky made his initial capital. Excerpt from the book "The Godfather of the Kremlin". The rise of the oligarch]. Компромат.ru (рос.). Архів оригіналу за 30 жовтня 2020. Процитовано 15 грудня 2020 — через Forbes.
- ↑ Кислинская, Лариса (Kislinskaya, Larisa) (1 лютого 2002). Смоленский подряд: Как стать банкиром в России - пособие для начинающих [Smolensk in a row: How to Become a Banker in Russia - A Beginner's Guide]. Совершенно секретно (рос.). Архів оригіналу за 13 лютого 2021. Процитовано 15 грудня 2020.
- ↑ Кириленко, Анастасия (Kirilenko, Anastasia) (16 травня 2016). Сотрудничество ФСБ и ОПГ. Аналитический отчет контрразведки Швейцарии [Cooperation between the FSB and organized crime groups. Switzerland Counterintelligence Analytical Report]. Главная — Открытая Россия (Open Russia) (рос.). Архів оригіналу за 8 серпня 2016. Процитовано 15 грудня 2020.
- ↑ Кириленко, Анастасия (Kirilenko, Anastasia) (16 травня 2016). Сотрудничество ФСБ и ОПГ. Аналитический отчет контрразведки Швейцарии [Cooperation between the FSB and organized crime groups. Switzerland Counterintelligence Analytical Report]. Компромат.ru. Архів оригіналу за 16 січня 2021. Процитовано 15 грудня 2020.
- ↑ Пыльнев, Игорь (Pylnev, Igor); Макарян, Марина (Makaryan, Marina) (9 лютого 2002). Скандальные тайны «Итеры»: Темные страницы из жизни компании и ее «шефа» Игоря Макарова [Scandalous secrets of "Itera": Dark pages from the life of the company and its "boss" Igor Makarov]. Ашхабад (Ashgabat) (рос.). Архів оригіналу за 10 січня 2021. Процитовано 17 грудня 2020.
- ↑ Powell, Bill (28 березня 1999). Follow the Money. Newsweek. Архів оригіналу за 4 березня 2014. Процитовано 10 лютого 2020.
- ↑ Phillips, James (17 грудня 1982). "Unmasking Moscow's ""Institute of the U.S.A.""". The Heritage Foundation. Архів оригіналу за 5 грудня 2020. Процитовано 15 грудня 2020.
- ↑ Belton, Catherine (23 червня 2020). Putin's People: How the KGB Took Back Russia and Then Took on the West. New York: Farrar, Straus, Giroux. с. 57–61. ISBN 978-0374238711.
- ↑ Соколов, Сергей (Sokolov, Sergey); Плужников, Сергей (Pluzhnikov, Sergey) (7 травня 2001). Золото КПСС - десять лет спустя: Почему "новые русские" капиталисты финансируют коммунистов [Gold of the CPSU - ten years later: Why the "new Russian" capitalists finance the communists]. Free Lance Bureau (FLB) (рос.). Архів оригіналу за 20 лютого 2005. Процитовано 15 грудня 2020.
- ↑ а б в г Les Kirghiz recherchent en Suisse l'or or volé de leur ancien président. Le Temps. 3 жовтня 2005.