Магнезіотааффеїт-2N'2S
Магнезіотааффеїт-2N'2S | |
---|---|
![]() | |
Загальні відомості | |
Статус IMA | затверджений, перейменований (Rn)[d][1][2] |
IMA-номер | IMA2001 s.p. |
Абревіатура | Mtf-2N'2S[3] |
Хімічна формула | Mg₃BeAl₈O₁₆[1] |
Nickel-Strunz 10 | 4.FC.25 |
Dana 8 | 7.2.11.1 |
Ідентифікація | |
Колір | білий і зелений |
Сингонія | гексагональна сингонія[4] |
Просторова група | просторова група P6/mmmd[4] |
Твердість | 8 |
Колір риси | білий |
Густина | 3,605 г/см³[5] |
Інші характеристики | |
Названо на честь | Річард Тааффеd[6], магній[7] |
Типова місцевість | Niriellad[4] |
![]() |
Магнезіотааффеїт-2N'2S (до 2002 року — тааффеїт[8]) — мінерал класу оксидів, названий на честь його першовідкривача Річарда Тааффе (1898—1967), який знайшов перший зразок, огранований і полірований дорогоцінний камінь, у жовтні 1945 року в ювелірній майстерні в Дубліні, Ірландія.[9][10] Таким чином, це єдиний дорогоцінний камінь, який вперше був ідентифікований з вже огранованого каменю. Більшість зразків цього дорогоцінного каменю до Тааффе були помилково ідентифіковані як шпінель. Протягом багатьох років після цього він був відомий лише в кількох зразках і досі є одним з найрідкісніших мінералів — дорогоцінних каменів у світі.[11]
З 2002 року Міжнародна мінералогічна асоціація схвалила офіційну назву тааффеїту як мінералу: магнезіотааффеїт-2N'2S.
За первісною назвою мінералу іменується підгрупа тааффеїту[d], членом якого він є. Інші члени цього мінерального ряду:
- Феротааффеїт-2N'2S — (Fe2+,Mg, Zn)3Al8BeO16 [12]
- Феротааффеїт-6N'3S (раніше Феротааффеїт[13] та Перманіт) — Fe2+Be2Al6O12[12]
- Магнезіотааффеїт-6N'3S (також мусгравіт)[14] — Mg2BeAl6O12[12]
Тааффе купив у ювеліра декілька дорогоцінних каменів у жовтні 1945 року. Помітивши невідповідності між тааффеїтом і шпінеллю, Тааффе надіслав деякі зразки Б. В. Андерсону з лабораторії Лондонської торгової палати для ідентифікації 1 листопада 1945 року. 5 листопада 1945 року Андерсон відповів Тааффе, що вони не впевнені, чи це була шпінель чи щось нове; він також запропонував написати про це в журнал Gemologist.[15]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Magnesiotaaffeite-2N2S-76500.jpg/220px-Magnesiotaaffeite-2N2S-76500.jpg)
У 1951 році хімічний та рентгенівський аналіз підтвердив основні складові тааффеїту: берилій, магній та алюміній.[16] До того не було виявлено мінералів, які містять водночас берилій і магній як основні компоненти.[17]
Хімічна формула: BeMgAl4O8.
Плутанина між шпінеллю і таафеїтом зрозуміла, оскільки їх певні структурні особливості ідентичні. Андерсон та ін.[15] класифікували таафеїт як проміжний мінерал між шпінеллю та хризоберилом.[18] На відміну від шпінелі, тааффеїт має властивість подвійного заломлення, що дозволяє розрізняти ці два мінерали.
Через свою рідкість тааффеїт використовується лише як дорогоцінний камінь[19] (однак кристали тааффеїту є дуже крихкими, схильними до розщеплення і тому вельми чутливі до обробки). Входить до 19 найдорожчих речовин у світі (вартість тааффеїту від 2 до 16 тис. євро за грам)[20].
Тааффеїт зустрічається в карбонатних породах поряд з флюоритом, слюдою, шпінеллю і турмаліном. Цей надзвичайно рідкісний мінерал все частіше зустрічається в алювіальних відкладеннях Шрі-Ланки[21] та південної Танзанії[17]; тааффеїт нижчого класу якості знаходять у вапнякових відкладеннях у Китаї[18].
- ↑ а б International Mineralogical Association - Commission on new minerals, nomenclature and classification The IMA List of Minerals (December 2014) — 2014.
- ↑ Armbruster T. Revised nomenclature of högbomite, nigerite, and taafeite minerals // European Journal of Mineralogy — E. Schweizerbart, Elsevier Masson, 2002. — Vol. 14, вип. 2. — P. 389–395. — ISSN 0935-1221; 1617-4011 — doi:10.1127/0935-1221/2002/0014-0389
- ↑ Warr L. N. IMA–CNMNC approved mineral symbols // Mineralogical Magazine — Cambridge University Press, 2021. — Vol. 85. — P. 291–320. — ISSN 0026-461X; 1471-8022 — doi:10.1180/MGM.2021.43
- ↑ а б в Ralph J., Nikischer T., Hudson Institute of Mineralogy Mindat.org: The Mineral and Locality Database — [Keswick, VA], Coulsdon, Surrey: 2000.
- ↑ https://www.mindat.org/min-3863.html
- ↑ Hey M. H., Claringbull G. F. Taaffeite, a new beryllium mineral, found as a cut gemstone // Mineralogical Magazine — Cambridge University Press, 1951. — Vol. 29. — P. 765–772. — ISSN 0026-461X; 1471-8022
- ↑ The IMA List of Minerals — Міжнародна мінералогічна асоціація.
- ↑ Mineralienatlas - Fossilienatlas. www.mineralienatlas.de (нім.). Процитовано 25 квітня 2022.
- ↑ Dept. Mineralogy, British Museum, June 7 1951 Taaffeite, a new beryllium mineral, found as a cut gem-stone. [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] Retrieved February 2015
- ↑ Papers and proceedings of the International Mineralogical Association. General meeting, Mineralogical Society of America, Volume 9, p. 502 [Архівовано 15 грудня 2018 у Wayback Machine.]
- ↑ Collings, Michael R (2009). Gemlore: An Introduction to Precious and Semi-Precious Stones [Архівовано 26 січня 2020 у Wayback Machine.] (2nd Ed). p. 152. Wildside Press LLC. ISBN 1-4344-5702-8
- ↑ а б в Back, Malcolm; Biagioni, Cristian; Birch, William D.; Blondieau, Michel; Boja, Hans-Peter. The New IMA List of Minerals — A Work in Progress — Updated: November 2021 (PDF). cnmnc.main.jp (англійською мовою) . IMA/CNMNC, Marco Pasero. Архів оригіналу (PDF) за 4 листопада 2021. Процитовано 25.04.2022.
- ↑ Mineralienatlas - Fossilienatlas. www.mineralienatlas.de (нім.). Архів оригіналу за 14 червня 2021. Процитовано 25 квітня 2022.
- ↑ Mineralienatlas - Fossilienatlas. www.mineralienatlas.de (нім.). Процитовано 25 квітня 2022.
- ↑ а б Anderson, B.W., Payne, C.J., and Claringbull, G.F., (1951) Taaffeite, a new beryllium mineral, found as a cut gemstone [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.].
- ↑ Read, Peter G. (2005). Gemmology [Архівовано 2 січня 2017 у Wayback Machine.]. Butterworth-Heinemann. p. 5. ISBN 0-7506-6449-5.
- ↑ а б Thomas, Arthur (2008) Gemstones: properties, identification and use [Архівовано 27 квітня 2020 у Wayback Machine.]. New Holland Publishers. p. 74. ISBN 1-84537-602-1
- ↑ а б Institut mineralogii, geokhimii, i kristallokhimii redkikh ėlementov (1966). Geochemistry and mineralogy of rare elements and genetic types of their deposits, Volume 2. Institut mineralogii, geokhimii i kristallokhimii redkikh elementov. (English Version Publisher: Israel Program for Scientific Translations). pp. 77–79.
- ↑ Amethyst Galleries Inc. Архів оригіналу за 14 жовтня 2011. Процитовано 25 квітня 2022.
- ↑ Neues Ranking: Die 19 teuersten Substanzen der Welt - Bilder & Fotos - WELT. DIE WELT (нім.). Архів оригіналу за 25 квітня 2022. Процитовано 25 квітня 2022.
- ↑ Geological abstracts, Issues 1–7259 (1992). Elsevier/Geo Abstracts, p. 565