Паніхідніков Андрій Олексійович
Андрій Олексійович Паніхідніков | |
---|---|
Народження | 23 жовтня 1923 Стаєво (Тамбовська область) |
Смерть | 2 лютого 1994 (70 років) Київ |
Поховання | Берковецьке кладовище |
Країна | ![]() |
Рід військ | ![]() |
Роки служби | 1941—1979 |
Партія | КПРС |
Звання | ![]() |
Командування | шабельний взвод 12-го гвардійського кавалерійського полку 3-ї гвардійської кавалерійської дивізії 2-го гвардійського кавалерійського корпусу 1-го Білоруського фронту |
Війни / битви | Німецько-радянська війна |
Нагороди | |
![]() |
Андрій Олексійович Паніхідніков (23 жовтня 1923, Стаєво — 2 лютого 1994, Київ) — Герой Радянського Союзу, в роки німецько-радянської війни командир шабельного взводу 12-го гвардійського кавалерійського полку 3-ї гвардійської кавалерійської дивізії 2-го гвардійського кавалерійського корпусу 1-го Білоруського фронту, гвардії старший лейтенант.
Народився 23 жовтня 1923 року в селі Стаєво Мічурінського району Тамбовської області в родині робітника. Росіянин. Член КПРС з 1949 року. Закінчив середню школу.
У червні 1941 року призваний до лав Червоної Армії. У боях німецько-радянської війни з червня 1941 року. У 1942 році закінчив Тамбовське кавалерійське училище. Воював на 1-му Білоруському фронті. Відзначився в боях з ворогом у районі населеного пункту Фледерборн, нині Подгає, на південь від польського міста Оконек.
31 січня — 1 лютого 1945 року, коли взвод брав участь у відбитті ворожих атак, А. О. Паніхідніков підбив протитанковими гранатами дві штурмових гармати противника. У цьому бою він був двічі поранений, але, попри це, продовжував вести бій і не пропустив ворога.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 24 березня 1945 року за зразкове виконання бойових завдань командування і проявлені при цьому мужність і героїзм гвардії старшому лейтенанту Андрію Олексійовичу Паніхіднікову присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 5828).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/0/0e/%D0%91%D0%B5%D1%80_010.jpg/200px-%D0%91%D0%B5%D1%80_010.jpg)
Після закінчення війни продовжував службу в армії. У 1951 році закінчив Свердловський юридичний інститут. З 1979 року полковник юстиції А. О. Паніхідніков — в запасі. Жив у Києві. Помер 2 лютого 1994 року. Похований у Києві на Міському кладовищі «Берківці».
Нагороджений орденом Леніна, орденом Вітчизняної війни 1-го ступеня, орденом Вітчизняної війни 2-го ступеня, орденом Червоної Зірки, медалями.
- Герои Советского Союза. Краткий биографический словарь. Том 2. М.: Воениз., 1988(рос.)
- Дьячков Л. Г. Наша гордость и слава. Воронеж, 1968(рос.)
- Хандажапов С. Б. Мои однополчане. 2-е изд., испр. и доп. Улан-Удэ, 1985(рос.)
- Народились 23 жовтня
- Народились 1923
- Померли 2 лютого
- Померли 1994
- Поховані на Берковецькому кладовищі
- Радянські кавалеристи Другої світової війни
- Члени КПРС
- Полковники (СРСР)
- Герої Радянського Союзу
- Кавалери ордена Леніна
- Кавалери ордена Вітчизняної війни I ступеня
- Кавалери ордена Вітчизняної війни II ступеня
- Кавалери ордена Червоної Зірки
- Уродженці Тамбовської області
- Померли в Києві
- Тамбовське кавалерійське училище