Тріалетійська середньокам'яна культура
Тріалетійська культура | |
---|---|
Доба | середньокам'яна доба |
Час існування | бл. 16/13000 – бл. 8000 тому |
Найбільші пам’ятки | Тріалеті, Шанідарська печера, Печери Гуто і Камарбанд, Котіас-Клде, Чох |
Попередня культура | Барадостська культура |
Наступна культура | Шулавері-шомуська культура |
![]() |
Тріалетійська середньокам'яна культура — археологічна культура пізньої давньокам'яної та кінцевої давньокам'яної діб Вірменського нагір'я,[1] що приблизно датована періодом між 16000-13000 роками тому і 8000 роком тому.[2]
Назва археологічної культури походить від археологічних стоянок в окрузі Тріалеті в долині річки Храмі на півдні Грузії, такі як Бармаксизька та Едзані-Зуртакеті.[3] На пізньо-давньокам'яній стоянці Едзані, значний відсоток артефактів зроблено з обсидіану.[4]
Кавказько-анатолійський край тріалетійської культури межував на сході та півдні з іраксько-іранською зарзійською культурою, а також на південному заході — з натуфійською Леванту.[5] Алан Х. Сіммонс вважав культуру «дуже погано задокументованою».[6] Нещодавні розкопки в долині річки Квіріла, на північ від Тріалетії гарно виявили цю мезолітичну культуру. Прожитоком цих стоянок було полюванні на кавказького козла, кабана та бурого ведмедя.[7]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Map_of_Trialetian.png/403px-Map_of_Trialetian.png)
Кавказ та Закавказзя:
- Едзані (Грузія)[9]
- Чох (Азербайджан), шари E-C200
- Котіас-Клде, шар B[10]
Східна Анатолія:
- Халлан-Кемі[9] (приблизно від 8600-8500 років до Р. Х. до 7600-7500 років до Р. Х.[10])
- Невалі-Чорі демонструє деякі тріалетійські домішки в контексті близькосхідної культури докерамічного неоліту B
Тріалетійський вплив помітний у:
- Джафер-Гьоюк (Cafer Höyük)[9]
- Бой-Тепе
Південно-східний Надкаспій:
- Хуто (Іран)[9]
- Алі-Тепе (Іран) (від приблизно 10500 років до Р. Х. до 8870 року до Р. Х.[10])
- Поясова печера (Іран), шари 28-11 (рештки останнього датуються приблизно 6 тис. до Р. Х.)
- Дам-Дам-Чешме II (Туркменістан), шари 7-3
Приналежність цих пам'яток надкаспійської середньокам'яної доби до тріалетійської культури було піддано сумніву.[11]
Виявлено відмінності[11] між тріалетійським та каспійським мезолітом південно-східного Надкаспію (представленим такими пам'ятками, як Комішан, Хуто, Камарбанд та Алі-Тепе), хоча Надкаспійський мезоліт раніше приписувався Тріалетійській культурі Стефаном Козловським (1994, 1996 та 1999), Козловським й Ораншом (2005), та Перегрином й Ембер (2002). Ці відмінності були встановлені шляхом детального вивчення розкопу Комішана та зумовлені основними відмінностями культурного середовища.
На відміну від тріалетійської промисловості, що розвивалась у степових прибережних та гірських середовищах, як, наприклад, у долині річки Храмі та гірській окрузі Чох, надкаспійська середньокам'яна культура зосереджувалася перехідному середовищі між Каспійським морем, рівниною таЕльбруськими горами. Надкаспійські мезолітичні мисливці-збирачі жили з морських багатств та використовували місцеву високоякісну сировину, тоді як тріалетійці Чоху та Тріалетії завозили сировина, розташовану на відстані 100 км.
Кмло-2 — це скельний навіс-укриття, розташований на західному схилі долини річки Касах[12] на масиві згаслого вулкану Арагац у Вірменії. Здається, що поселення мала 3 різні періоди заселення (11000–9000 роки до Р. Х., 9000–7000 роки до Р. Х. та 6000-4000 роки до Р. Х.).[13][14] Кам'яні вироби цих трьох періодів виявляє подібності, такі як переважання мікролітів, дрібних ядер та обсидіану як сировини. Нерівносторонні скребки зі спинкою є переважають серед мікролітів; ці знаряддя схожі на пізні пізньо-давньокам'яні знаряддя Калавана-1 та зі середньокам'яного шару B Котіас-Клде. Також відзначено спорідненість кам'яних виробів Кмло-2 з кінцево-давньокам'яними та докерамічними новокам'яними пам'ятками Таврських і Загроських гір.[15]
Гаспарян[14] висловився про подібності виробів, виявлених в печері Апнаґюх-8 (Кмло-2):
Зробимо висновок, що індустрія Апнаг'юха-8 ближче до виробничих комплексів з традиціями мезоліту та / або періоду пізнього палеоліту. Але сьогодні важко показати будь-яку культуру чи археологічне джерело у Вірменії, що належить до періодів, що передували Апнаг'юху-8 і могли бути його джерелом чи прототипом. Єдиною пам'яткою, що з'явилася до Апнаг'юза-8, є Калаван-1, пізньо-давньокам'яна стоянка, що датується 16-14 тисячоріччями до Р. Х., коли мікроліти геометричних форм були повністю відсутні. Незважаючи на те, що індустрія Апнаґюх-8 виявляє деяку схожість з зарзійською та тріалетійською культурами, аналітичні дослідження для підтвердження цього зрівняння все ще в роботі.
Шар III Кмло-2 містив так звані «знаряддя Кмло».[16] Знаряддя Кмло характеризуються «безперервною та паралельною ретушшю тиском відшаруванням одного або обох бічних країв».[12] До знарядь стоянок культури Палурі-Нагутні Грузії, були виявлені подібні ним «знаряддя Чайоню» з новокам'яних східноанатолійських і північномесопотамських стоянок Чайоню, Джафер-Гьойюк, Шимшара,[13] датованих 8000-6000 роками до Р. Х., та деякі виявлені у шарі А2 печери Котіас-Клде. Існує припущення, що знаряддя Кмло є відмінними рисами культури, утворенної приблизно у 9000-7000 роках до Р. Х. на високогір'ї Західної Вірменії, і що продовжувалася принаймні до 6000-4000 років до Р. Х.. Також припускається про місцевий розвиток знарядь Кмло.
Про кінець тріалетійської культури відомо мало. Припускається занепад культури у 6000-5000 роках до Р. Х..[9] Від цього часу з'являються перші свідчення про джейтунську культуру, що, ймовірно, перетворилася зі східного відгалуження тріалетійської культури. Також, того часу з'являються перші неолітичні матеріали Паскової печери.
Пропонується, що в південно-західному куті тріалетійської культури[9] на стоянках, як Джафер-Гьойюк, культура розвинулася до місцевого варіанту месопотамського докерамічного неоліту В приблизно в 7000-6000 роках до Р. Х.
Стефан Козловський припускає, що, схоже, триалетійська культура не має продовження в неоліті Грузії (як, наприклад на стоянках Палурі й Кобулеті). Хоча в 5000-4000 роках до Р. Х. певні мікроліти, подібні до триалетійських, знову з'являються в Шулаверіс-Гора (див. шулавері-шомуська культура) та в Ірміс-Гора.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/93/Fertile_crescent_Neolithic_B_circa_7500_BC.jpg/220px-Fertile_crescent_Neolithic_B_circa_7500_BC.jpg)
Проаналізовано геном людини середньокам'яного мисливця-збирача KK1, кості якого виявлені в шарі A2 скельного укриття Котіас-Клде в Грузії, датованого 9700 роком до Р. Х.. Ця людина утворює генетичну Кавказьку мисливсько-збирачеву групу (CHG) з іншим мисливцем-збирачем з печери Сацурблія.[17] KK1 належить до гаплогрупи Y-хромосоми J2a (незалежний аналіз[18] визначив галузь J2a1b-Y12379).
Хоча приналежність каспійського мезоліту до тріалетійської культури було піддано сумніву[11], варто зазначити, що були виявлені генетичні збіги між мезолітичним мисливцем-збирачем Iran_HotuIIIb з печери Хоту, що датовано 9100-8600 роками до Р. Х. та Кавказькою мисливсько-збирачевою групою CHG з Котіас-Клде. Дюдина Iran_HotuIIIb належить до гаплогрупи Y-хромосоми J (xJ2a1b3, J2b2a1a1)[19] (незалежний аналіз[20] дав J2a-CTS1085(xCTS11251, PF5073) — ймовірно галузь J2a2). Людина KK1 з Котіас-Клде та людина Iran_HotuIIIb з Хоту мають спільного батьківського предка, що жив приблизно 18700 років тому (за оцінками yfull[21]). На автосомному рівні він потрапляє в скупчення Кавказької мисливсько-збирачевої групи та Іранськими неолітичними землеробами.[22]
- Середньокам'яна доба
- Близькосхідний епіпалеоліт
- Археологія Кавказу
- Археологія Грузії
- Зарзійська культура
- Натуфійська культура
- Кавказька мисливсько-збирачева група
- ↑ Anna Stolberg: Glossar In: Vor 12.000 Jahren in Anatolien. Die ältesten Monumente der Menschheit, Badisches Landesmuseum Karlsruhe (ed.), Stuttgart 2007, pg. 375—377, here: pg. 377.
- ↑ Frédérique Brunet: Asie centrale: vers une redéfinition des complexes culturels de la fin du Pléistocène et des débuts de l'Holocène, in: Paléorient 28,2 (2002) pg. 9-24.
- ↑ Nikolay I. Burchak-Abramovich, Oleg Grigor'evich Bendukidze: Fauna epipaleoliticheskoy stoyanki Zurtaketi, in: SANGSSR 55,3 (1969) pg. 32-33.
- ↑ Karine Khristoforovna Kushnareva: The Southern Caucasus in Prehistory. Stages of Cultural and Socioeconomic Development from the Eighth to the Second Millennium B.C., University of Pennsylvania Museum of Archaeology, 1997, pg. 9.
- ↑ Nach Henri de Cotenson in: Syria, tomus 80, 2003, 270—271, here: pg. 271; Besprechung zu Marcel Otte (ed.): Préhistoire d'Anatolie. Genèse de deux mondes. Actes du Colloque international, Liège, 28 avril-3 mai 1997. Liège 1998.
- ↑ Alan H. Simmons says the culture is «very poorly documented» (Alan H. Simmons: The Neolithic Revolution in the Near East. Transforming the Human Landscape, University of Arizona Press, 2011, pg. 53).
- ↑ Ofer Bar-Yosef: Upper palaeolithic hunter-gatherers in western Asia, in: Vicki Cummings, Peter Jordan, Marek Zvelebil (ed.): The Oxford Handbook of the Archaeology and Anthropology of Hunter-Gatherers, Oxford University Press, 2014, pg. 252—278, here: pg. 265 ff.
- ↑ J. K. Kozlowski, M. Kaczanowska (2004). Gravettian/Epigravettian sequences in the Balkans and Anatolia. Mediterranean Archaeology and Archaeometry. 4 - Issue 1: 5—18. Архів оригіналу за 12 липня 2020. Процитовано 8 лютого 2021.
- ↑ а б в г д е Stefan Karol Kozłowski: The Trialetian «Mesolithic» industry of the Caucasus, Transcaspia, Eastern Anatolia, and the Iranian Plateau. In: Stefan Karol Kozłowski, Hans Georg Gebel (ed.): Neolithic chipped stone industries of the Fertile Crescent, and their contemporaries in adjacent regions. Studies in Early Near Eastern Production, Subsistence and Environment 3, Berlin 1996, pg. 161—170
- ↑ а б в Sagona, Antonio (November 2017). The Archaeology of the Caucasus by Antonio Sagona. doi:10.1017/9781139061254. ISBN 9781139061254. Архів оригіналу за 20 лютого 2021. Процитовано 15 червня 2019.
- ↑ а б в Vahdati Nasab, Hamed; Jayez, Mozhgan (2016). A separation: Caspian Mesolithic vs Trialetian lithic industry. A research on the excavated site of Komishan, southeast of the Caspian Sea, Iran. Paléorient. 42 (1): 75—94. doi:10.3406/paleo.2016.5694.
- ↑ а б Arimura, Makoto; Chataigner, Christine; Gasparyan, Boris (2009). Kmlo 2. An Early Holocene Site in Armenia (PDF). Neo-Lithics 2/09. The Newsletter of Southwest Asian Neolithic Research: 17—19. Архів оригіналу (PDF) за 22 жовтня 2021. Процитовано 8 лютого 2021.
- ↑ а б Arimura, Makoto; Badalyan, Ruben; Gasparyan, Boris; Chataigner, Christine (2010). Current Neolithic Research in Armenia (PDF). Neo-Lithics 1/10: 77—85. Архів оригіналу (PDF) за 22 жовтня 2021. Процитовано 8 лютого 2021.
- ↑ а б Gasparyan, Boris; Petrosyan, Arthur (2015). Tools with an abrupt, regular, sub-parallel retouch from the Armenian Highlands and the Near East: "Apnagyugh tools", "lekala" or "Hook-Like tools" and "Çayönü tools. ARAMAZD, Armenian Journal of Near Eastern Studies (AJNES). IX (2).
- ↑ Arimura, Makoto; Gasparyan, Boris; Chataigner, Christine (2012). Matthews, R.J.; Chapman, R.; Fletcher, A.; Gascoigne, Alison L.; Glatz, C.; Simpson, St.J.; Seymour, M.J.; Taylor, H. (ред.). Prehistoric sites in Northwest Armenia: Kmlo-2 and Tsaghkahovit (PDF). Proceedings of the 7th International Congress of the Archaeology of the Ancient. 3: Fieldwork and Recent Research – Posters, Harrasowitz, Wiesbaden: 135—150. Архів оригіналу (PDF) за 22 жовтня 2021. Процитовано 8 лютого 2021.
{{cite journal}}
: Пропущено|editor1=
(довідка) - ↑ Varoutsiko s, Bastien; Mgeladze, Ana; Chahoud, Jwana; Gabunia, Manana; Agapishvili, Tamar; Martin, Lucie; Chataigner, Christine (2017). From the Mesolithic to the Chalcolithic in the South Caucasus: New data from the Bavra Ablari rock shelter. У Batmaz A. (ред.). Context and Connection: Essays on the Archaeology of the Ancient Near East in Honour of Antonio Sagona. Leuven: Peeters. Архів оригіналу за 22 квітня 2020. Процитовано 8 лютого 2021.
- ↑ Bradley, Daniel G.; Pinhasi, Ron; Manica, Andrea; Hofreiter, Michael; Lordkipanidze, David; Currat, Mathias; Higham, Thomas F. G.; Jakeli, Nino; Matskevich, Zinovi (16 листопада 2015). Upper Palaeolithic genomes reveal deep roots of modern Eurasians. Nature Communications. 6: 8912. doi:10.1038/ncomms9912. ISSN 2041-1723. PMC 4660371. PMID 26567969.
- ↑ J-Y12379*. yfull. Архів оригіналу за 8 лютого 2021. Процитовано 15 червня 2019.
- ↑ Iosif Lazaridis et al. The genetic structure of the world's first farmers, 2016. Архів оригіналу за 16 липня 2018. Процитовано 25 січня 2019.
- ↑ First ancient J2 from Iran (Mesolithic, Copper Age) and Levant (Bronze Age) — Lazaridis et al. first farmers. Архів оригіналу за 19 лютого 2021. Процитовано 8 лютого 2021.
- ↑ J2 YTree. yfull. Архів оригіналу за 18 червня 2019. Процитовано 15 червня 2019.
- ↑ Reich, David; Pinhasi, Ron; Patterson, Nick; Hovhannisyan, Nelli A.; Yengo, Loic; Wilson, James F.; Torroni, Antonio; Tönjes, Anke; Stumvoll, Michael (August 2016). Genomic insights into the origin of farming in the ancient Near East. Nature. 536 (7617): 419—424. doi:10.1038/nature19310. ISSN 1476-4687. PMC 5003663. PMID 27459054.
- Stefan Karol Kozłowski: The Trialetian «Mesolithic» industry of the Caucasus, Transcaspia, Eastern Anatolia, and the Iranian Plateau. In: Stefan Karol Kozłowski, Hans Georg Gebel (ed.): Neolithic chipped stone industries of the Fertile Crescent, and their contemporaries in adjacent regions., Studies in Early Near Eastern Production, Subsistence and Environment 3, Berlin 1996, pg. 161—170.
- Sagona, A. (2017). The Archaeology of the Caucasus: From Earliest Settlements to the Iron Age (Cambridge World Archaeology). Cambridge: Cambridge University Press. doi:10.1017/9781139061254
- Olivier Aurenche, Philippe Galet, Emmanuelle Régagnon-Caroline, Jacques Évin: Proto-Neolithic and Neolithic Cultures in the Middle East — the Birth of Agriculture, Livestock Raising, and Ceramics: A Calibrated 14C Chronology 12, 500-5500 cal BC, in: Near East Chronology: Archaeology and Environment. Radiocarbon 43,3 (2001) 1191—1202. (online [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.], PDF)