Спеціальні представники Європейського Союзу
Спеціальний представник Європейського Союзу (СПЄС) (European Union Special Representatives ) - це особливий інститут, призначений для врегулювання міжнародних конфліктів і реалізації пріоритетних програм міжнародного співробітництва з боку об'єднання. Його втілює дипломатичний представник-емісар Союзу з особливими завданнями за його межами.
Правові підстави діяльності
Посада СПСЄ створена відповідно до ст. 31-33 Консолідованої угода "Про Європейський союз" [1]. "[[Європейська рада] може призначити спеціального представника кваліфікована більшість згідно із Ст. 31.1 за пропозицією Високий представник Європейського Союзу з питань зовнішніх справ і політики безпеки ... з мандатом пов'язаним з окремими питаннями політичного курсу (en:policy issues)(Ст. 33 Консолідованої угоди, колишня ст. 18 Угоди "Про Європейський Союз)".
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/Baroness_Ashton_headshot.jpg/150px-Baroness_Ashton_headshot.jpg)
Якщо посол ЄС відповідає за зносини Союзу з однією державою, то Спеціальний Представник - відповідальний за вирішення окремих питань, певні зони конфлікту чи регіон. Він є безпосередньо відповідальним перед Високим представником ЄС з питань Зовнішніх Справ і політики Безпеки (баронессою Кетрін Ештон) і діє під спільним керівництвом Високого представника ЄС, а також президента Європейської Комісії. Його діяльність фінансує та керує ним Високий представник ЄС.
Спеціальний представник координує Спільну зовнішню політику і політику безпеки ЄС в довіреному йому регіоні або проблемній сфері. Він представляє ЄС та його інтереси в ключових "проблемних" регіонах планети, популяризує його політику за межами Союзу, є його "голосом" і "обличчям", "очима" і "вухами". Його роль полягає у посиленні присутності Союзу у глобальній політиці через зусилля з об'єднання різних держав планети, зміцнення міжнародної стабільності та верховенства закону, демократії і належного урядування.
Після набуття чинності в грудні 2009-го р. Лісабонська угода відбулось часткове злиття функцій Спеціального представника ЄС і глави делегації Європейської Комісії в певному регіоні (державі). Статус Спеціального представника був підвищений до статусу делегата ЄС. Він володіє політичною і дипломатичною легітимністью від Європейської Ради і на основі рішення Європейської Комісії. Це є наслідком інновації, втіленої у Лісабонській угоді - злиття функцій Високого представника ЄС з питань Зовнішніх Справ і політики Безпеки та Єврокомісар із зовнішніх справ і створення єдиної дипломатичної служби ЄС - Європейська служба зовнішньої діяльності.
Діючі Спеціальні Представники
На даний час ЄС призначив 11-ть Спеціальних представників у 12-ти різних державах і регіонах планети. Частина з них постійно перебуває в підвідомчих регіонах, частина має постійною штаб-квартирою Брюсель, періодично відвідуючи підопічні зони.
|
Тематичний (з прав людини)
- Ставрос Ламбрінідіс (англ. Stavros Lambrinidis). Колишній міністр закордонних справ Греції та віце-президент Європейського парламенту. Призначений 25 липня 2012-го р. Перший тематичний спеціальний представник ЄС [2] [3].
- Тривалість мандату - з 1 вересня 2012-го р. по 30 червня 2014-го р.
- Мандат - широкий, гнучкий, дозволяє адаптуватись до змінюваних умов. Орієнтований на охоплення від імені ЄС таких проблемних областей, як зміцнення демократії на планеті, зміцнення міжнародного правосуддя, розвиток і зміцнення прав людини та сприяння скасуванню смертної кари в різних державах Землі.
- Роль - забезпечення ефективності політики ЄС щодо прав людини, забезпечення Стратегічних рамок ЄС і плану дій ЄС з прав людини і демократії [4].
Працює в тісному зв'язку із Європейською службою зовнішньої діяльності, яка надає йому повну підтримку.
- Цей спеціальний представник став одним з адресатів Листа до Президента Європейської Ради та Президента Європейської Комісії з приводу проекту закону, "який в цей час знаходиться на розгляді в українському парламенті, та дискримінує лесбійок, геїв, бісексуалів і трансгендерів (ЛГБТ)" [5].
Регіональні СПЄС
у Південному Середземномор'ї
- Бернардіно Леон (en: Bernardino Leon [6]). Тривалість мандату - з 1 вересня 2012-го р. по 30 червня 2014-го р.
Цілі – базовані на "політиці сусідства" ЄС. На південних кордонах Союзу вони зводяться до: зміцнення політичного діалогу Союзу з державами Південного Середземномор'я, встановлення тісної координації з ними. Спеціальний представник співпрацює із міжнародними та регіональними організаціями - Африканським союзом, Радою співробітництва арабських держав Перської затоки, Організацією Ісламська конференція, Лігою арабських держав і ООН.
у Європі
у Боснії і Герцоговині
- Лорд Ешдаун (en: Lord Ashdown) Тривалість мандату – з 11 березня 2002-го р. по 31 серпня 2005-го р.
- Крістіан Шварц-Шиллінг [7] (en: Christian Schwarz-Schilling). Тривалість мандату – з 30 січня 2006-го р. - 30 червня 2007-го р.
- Мирослав Лайчак (en: Miroslav Lajčák) Тривалість мандату – з 18 червня 2007-го р. по 28 лютого 2009-го р.
- Валентин Інцко (en: Valentin Inzko). Тривалість мандату – з 11 березня 2009-го р. по 31 серпня 2011-го р.
- Пітер Соренсен (en: Peter Sørensen) на посаді спеціального представника ЄС у Боснії і Герцеговині [8]. Тривалість мандату - з 1 вересня 2011-го р. по 30 червня 2015-го р. Цей пост існує паралельно із посадою Високого представника ЄС в Боснії і Герцеговині (обіймає Валентин Інцко). Його зусилля спрямовані на сприяння стратегії підготовки Боснії і Герцеговини до вступу в ЄС.
у Македонії
- Франсуа Леотар (en: François Léotard) Франція. Тривалість мандату – з 29 червня 2001-го р. по 29 жовтня 2001-го р.
- Ален Леруа (en: Alain Le Roy) Франція. Тривалість мандату – з 29 жовтня 2001–го р. по 28 лютого 2002-го р.
- Алексіс Брунс (en: Alexis Brouhns) Бельгія. Тривалість мандату – з 30 вересня 2002-го р. по 31 грудня 2003-го р.
- Серена Ессен-Петерсен (en: Søren Jessen-Petersen) Данія. Тривалість мандату – з 26 січня 2004-го р. по 30 червня 2004-го р.
- Майкл Салін (en: Michael Sahlin) Швеція. Тривалість мандату – з 12 липня 2004-го р. по 31 серпня 2005-го р.
- Ерван Фуере (en: Erwan Fouéré) Ірландія. Тривалість мандату – з 17 жовтня 2005-го р. по 31 серпня 2011-го р.
у Молдові
- Адріан Якобовіц де Сегед (en: Adriaan Jacobovits de Szeged) Нідерланди. Тривалість мандату – з 23 березня 2005-го р. по 28 лютого 2007-го р.
- Кальман Міжей (en: Kálmán Mizsei) Угорщина.
Спеціальний представник контролював прикордонну допомогу ЄС в Молдові й Україні - на придністровській ділянці кордону. Місія (EU BAM) НАТО [9] [10] [11]. Тривалість мандату – з 15 лютого 2007-го р. по 28 лютого 2011-го р.
для Косово
- Вольфганг Петрич (en: Wolfgang Petritsch) Австрія. Тривалість мандату – з 30 березня 1999-го р по 29 липня 1999-го р.
- Пітер Фейт (en: Pieter Feith). Тривалість мандату – з 4 лютого 2008-го р. по 30 квітня 2011-го р.
- Фернандо Джентілліні (en: Fernando Gentillini). Тривалість мандату – з 1 травня 2011-го р. по 1 вересня 2011-го р.
- Самуель Жбогар (en: Samuel Žbogar). Тривалість мандату - з 1 лютого 2012-го р. по 30 червня 2013-го р.
- Мандат включає надання поради з боку ЄС в Косово підтримку політичного процесу в краї і загальну політичну координацію дій ЄС щодо краю [12].
- Спеціальний представник дає директиви для місії спеціальної місії ЄС в Косово - EULEX покликаної зміцнити верховенство закону в краї. Згідно з планом М. Ахтісаарі для Косова Спеціальний представник повинен об'єднати свої функції із функціями "Міжнародного цивільного представника" у Приштіні.
на Південному Кавказі і в Грузії
- (фр. fr: Représentant spécial de l'UE pour la crise en Géorgie). Штаб-квартира - Брюссель.
- І-й представник - Хейккі Талвітіє (en: Heikki Talvitie). Фінляндія Тривалість мандату - з 7 липня 2003-го по 31 серпня 2005-го р. [13].
- Петер Семнебі (en: Peter Semneby) Швеція. Тривалість мандату – з 20 лютого 2006-го р. по 28 лютого 2011-го р.
- П'єр Морель Тривалість мандату – з 25 вересня 2008-го р. по 31 серпня 2011-го р. Спеціальний представник ЄС з Південного Кавказу і кризи в Грузії за сумісництвом [14] [15] [16].
- Чинний - Філіп Лефорт (en: Philippe Lefort) [17]. Тривалість мандату - з 1 вересня 2011-го по 30 червня 2013-го р.
з пакту стабільності для Південно-Східної Європи
- Панайотіс Румеліотіс (en: Panagiotis Roumeliotis). Греція. Тривалість мандату – з 31 травня 1999-го р. по 31 травня 2000-го р.
Був спеціальним представником, відповідальним за Руайомонський процес.
- Бодо Хомбах ((en: Bodo Hombach) ФРН. Тривалість мандату – з 29 липня 1999-го р. по 31 грудня 1999-го р.
- Ерхард Бузек (en: Erhard Busek) Австрія. Тривалість мандату – з 19 грудня 2001-го р. по 31 грудня 2003-го р.
У Федеративній Республіці Югославії
- Феліпе Гонсалес (en: Felipe González) Іспанія. Тривалість мандату – з 8 червня 1998-го р. по 11 жовтня 1999-го р.
у Азії
у Афганістані
- Клаус Петер Клабер (en: Klaus Peter Klaiber) ФРН з 10 грудня 2001 по 10 червня 2002-го р.
- Франческа Вендрель (en: Francesc Vendrell) Іспанія з 25 червня 2002 по 28 лютого 2009-го р. (за іншими даними - до кінця 2008-го р.).
- Етторе Франческо Секуі (en: Ettore Francesco Sequi) Італія з 24 липня 2008 по 31 березня 2010-го р.
- Чинний - Франц-Міхаель Скйолд Меллбін [18]. Тривалість мандату - з 1 квітня 2010 по 30 червня 2013 року.
- Мандат - сприяння реалізації політики Союзу в Афганістані, зокрема, реалізаціяː Спільної декларації ЄС-Афганістан; Плану дій ЄС щодо Афганістану і Пакистану, зміцнення ролі ООН в Афганістані, сприяння поліпшенню координації дій держав і міжнародних організацій з надання міжнародної допомоги Афганістану.
- Спеціальний представник ЄС тісно співпрацює із Спеціальним представником Генсека ООН і представниками держав-членів ЄС в Афганістані.
у Центральній Азії
- (фр. fr: Représentant spécial de l'UE pour l'Asie centrale) штаб-квартира - Брюссель. Посада створена в 2005-му р. з огляду на особливу важливість регіону як зв'язку Азії і Європи. Мета створення - зміцнення і поширення дипломатичної присутності Союзу в регіоні з огляду на його роль у підтриманні міжнародної стабільності, потребу захисту власної загальної і енергетичної безпеки, забезпечення соціально-економічного розвитку регіону.
Представникиː
- І-й представник Ян Кубіш (en: Ján Kubiš) Словаччина - 18 липня 2005 - 5 липня 2006
- П'єр Морель [19] [20] [21] [22] (Pierre Morel) Франція - 5 жовтня 2006 - 30 червня 2012
П'єр Морель (Надзвичайний і повноважний посол Республіки Франції в РФ з 1992-го по 1996-й рр.). Призначений на цю посаду з огляду на дипломатичний досвід в регіоні. - У 1976-79-му рр. він здійснив дипломатичні поїздки республіками Середньої Азії як І-й секретар, а згодом - ІІ-й радник посольства Франції у СРСР. Своїм першочерговим завдання він визначав координацію зусиль усіх членів ЄС і його органів щодо виконання нових елементів підходу ЄС до діяльності в Центральній Азії [23].
- Чинний представник - Патриція Флор (en: Patricia Flor) [24]. Тривалість мандату - з 1 липня 2012 по 30 червня 2013 р.
Діяльність
Місія почалась у тісному співробітництві із Секретаріатом Ради Європи та Європейською Комісією. Її метою було визначити засади Стратегії ЄС «Для нового партнерства і співробітництва з Центральною Азією» [25], яка була прийнята в червні 2007-го р. під головуванням ФРН. Прийнята Стратегія була затверджена як платформа для реалізації курсу зовнішньої політики ЄС щодо відзначеного регіону. У 2009-му р. члени і установи ЄС проаналізували пророблену в регіоні роботу [26] і намітили шляхи для поглиблення участі ЄС в кожній області, визначеній Стратегієюː
- загрози колективній безпеці,
- права людини,
- верховенство закону,
- економіка,
- енергія і транспорт,
- оточуюче середовище, включно із змінами клімату, і вода,
- молодь і освіта.
Після цього почалась практична реалізація Стратегії. Спеціальний представник забезпечує політичний діалог ЄС з державами Центральної Азії, регулярний обмін думками між їх керівниками та місцевими органами влади і представниками ЄС на регіональному, дво- і багатосторонньому рівнях, зокрема з "великими гравцями" в регіоні - РФ, КНР, США, Японією, а також з ОБСЄ, ЄБРР.
- Мігель Анхель Моратінос (en: Miguel Ángel Moratinos) Іспанія 25 листопада 1996 - 31 травня 2002
- Марк Отте (en: Marc Otte) Бельгія 14 липня 2003 - 28 лютого 2011
- Андреас Рейніке. Тривалість мандату - з 1 лютого 2012 по 30 червня 2013 року.
Мандат - базується на цілях політики Союзу щодо близькосхідного мирного процесу і цілях політики ЄС щодо Ізраїлю і Палестинської автономії зокрема. Мета забезпечити співіснування двох держав, що живуть в межах безпечних і визнаних кордонів, побудови демократичної, життєздатної, мирної і суверенної палестинської держави, відповідно до резолюцій Ради Безпеки ООН №242, 338, 1397, 1402 і принципів Мадридської конференції. Спеціальний представник забезпечує політичне керівництво двома місіями ЄС: митної в Рафах (EU BAM) і поліцейської - на всіх окупованих палестинських територіях (EU POL COPPS).
У Африці
при Африканському Союзі
- Коен Варвеке (Koen Vervaeke) з 6 грудня 2007 по 30 червня 2012-го р.
- Чинний - Гері Квінс. Тривалість мандату - з 1 листопада 2011 по 30 червня 2013 р.
Мета - побудова мирного, безпечного і заможного майбутнього на основі Спільної стратегії Африка-ЄС.
в Сахелі
- Домінік Мішель Ревейран де Ментон. Тривалість мандату - з 18 березня 2013 по 28 лютого 2014 р.
в Судані
- Пекка Хаавісто (en: Pekka Haavisto) 18 липня 2005 - 30 квітня 2007
- Торбен Брюллов (en: Torben Brylle) 19 квітня 2007 - 31 серпня 2010
- Розалінд Марсден. Призначена представником з огляду на її досвід в регіоні. Раніше обіймала посаду посла Сполученого Королівства в Судані.
Тривалість мандату - з 1 вересня 2010 по 30 червня 2013 р. Мета - вирішення питання незалежності Південного Судану.
на Африканському Розі
- Чинний - Олександр Рондо. Тривалість мандату - з 1 січня 2012 р. по 30 червня 2013 р.
Мандат заснований на цілях політики ЄС на Африканському Розі, спрямованих на досягнення тривалого миру, безпеки і розвитку в регіоні.
в Африканському регіоні Великих озер
- Альдо Аелло (en: Aldo Ajello) з 25 березня 1996-го р. по 28 лютого 2007-го р.
- Роланд ван де Гір (en: Roeland van de Geer) Нідерланди з 14 лютого 2007 - 31 серпня 2011-го р.
Спеціальний представник тісно співпрацював із місією в Демократичній Республіці Конго (Європол).
Література
̇*[1] ЕВРОПЕЙСКИЙ СОЮЗ: ФАКТЫ И КОММЕНТАРИИ Сборник Института Европы РАН и Ассоциации европейских исследований (АЕВИС), выпуск № 59, январь-март 2010 года под редакцией Борко Ю. А. (отв.ред.), Буториной О. В., Журкина В. В., Потемкиной О. Ю. МОСКВА, апрель 2010
Примітки
- ↑ VERSION OF THE TREATY ON EUROPEAN UNION // Official Journal of the European Union 30.3.2010 Art. 31-33
- ↑ Special Representative (EUSR) for Human Rights
- ↑ Lambrinidis
- ↑ Special Representative (EUSR) for Human Rights Stavros Lambrinidis
- ↑ [«Гендер Зед»? Лист до Президента Європейської Ради та Президента Європейської Комісії з приводу Саміту ЄС-Україна
- ↑ Special Representative for the Southern Mediterranean region
- ↑ Шварц-Шиллінг – останній Високий представник у Боснії та Герцеговині: Інтерв’ю (НАТО Ревю, весна 2006)
- ↑ Почесного консула Боснії і Герцеговини в УкраїніːПерший спеціальний представник ЄС Пітер Соренсен вручив вірчі грамоти та офіційно розпочав місію у Боснії і Герцеговині
- ↑ Європейського Союзу з надання прикордонної допомоги (EUBAM)
- ↑ аналізу Відділу аналітичної й оперативної підтримки EUBAM
- ↑ В СИСТЕМІ МІЖНАРОДНИХ ЗАХОДІВ ЩОДО ПРИДНІСТРОВСЬКОГОВРЕГУЛЮВАННЯ:ПРІОРИТЕТИ ТА ІНСТРУМЕНТИ Аналітична доповідь Одесаː Фенікс, 2011
- ↑ Union Special Representative for Kosovo
- ↑ [www.niss.od.ua/p/203.doc|Ганна ШЕЛЕСТ Чорноморська синергія Зовнішні справи. - №9, 2008]
- ↑ Армении - Терт.am: Армения должна стать транзитером энергоносителей — представитель ЕС Пьер Морель
- ↑ Морель: Нельзя судить людей за пересечение т.н. границы в конфликтных регионах Грузии // Тбилиси 12:44 - 31.03.10 «GHN»
- ↑ не единственный вариант, Взаимозависимость должна стать правилом для управления энергетическим потенциалом Центральной Азии, считает Пьер Морель // Независимая Газета, 2009-01-30
- ↑ Representative for the South Caucasus and the crisis in Georgia
- ↑ Special Representative (EUSR) in Afghanistan
- ↑ объединить усилия международного сообщества по нормализации ситуации в Кыргызстане - Пьер Морель // Trend News Agency 19 июня 2010, 11:18 (GMT+05:00)
- ↑ отчаянно не хватает газа (По материалам: NEWSru) // bin.uaː Новости ТЭК 10:23 05.03.2010
- ↑ выделит Таджикистану $60 млн 18:56 Источник: KMnews 14.01.2010
- ↑ Фергана.ру. Спецпредставитель ЕС Морель: Странам Центральной Азии нужно отказаться от возведения огромных плотин Международное агентство новостей «Фергана».Ру, 08.04.2009 13:02 msk
- ↑ Pierre Morel, Former EU Special Representative for Central Asia
- ↑ Special Representative for Central Asia
- ↑ д. Клаус В. Гревлих, посол Федеративной Республики Германия в Кыргызстанеː Европейский Союз — стратегия для Центральной Азии
- ↑ ЕС в Центральной Азии успешна: Пьер Морель
Зовнішні посилання
- Список спеціальних представників ЄС
- Офіційний список спеціальних представників ЄС
- Офіційний список поточних спеціальних представників ЄС
- Офіційний список колишніх спеціальних представників ЄС
- Giovanni Grevi, The EU Special Representatives, Chaillot Paper nb. 106, Institute for Security Studies of the European Union, Paris, 2007
- Cornelius Adebahr, Working inside out: what role for Special Envoys in the European External Action Service?, EPC Policy Brief, January 2011
- Dominik Tolksdorf, The Role of EU Special Representatives in the post-Lisbon foreign policy system: A renaissance?, IES Policy Brief, Brussels, June 2012
representatives](англ.)
- Рабочий график президента Казастана в 2007 году 28 марта (2007 года) Президент Н. А. Назарбаев встретился с руководителями делегаций стран-участниц заседания «Тройка Европейского Союза — страны Центральной Азии». Во встрече приняли участие … специальный представитель ЕС по странам Центральной Азии П.Морель
- Пьер Морель «Нам тоже нужно знать, что происходит между США и Киргизией» Беседа сo специальным представителя Евросоюза в Грузии и Центральной Азии Пьером Морелем
- Официальный сайт Ферганского областного Хокимията Узбекистана: Новое совместное предприятие в нефтегазовой отрасли Представитель Европейского Союза по Центральной Азии Пьер Морель отметил, что «Евросоюз считает Узбекистан надежным партнером и является сторонником укрепления и расширения дальнейшего сотрудничества с Узбекистаном»].
На цю статтю не посилаються інші статті Вікіпедії. Будь ласка розставте посилання відповідно до прийнятих рекомендацій. |