Микола Гяуров
Микола Гяуров | |
---|---|
Николай Гяуров | |
Основна інформація | |
Дата народження | 13 вересня 1929 |
Місце народження | Велінград, Болгарія |
Дата смерті | 2 червня 2004 (74 роки) |
Місце смерті | Модена, Італія |
Роки активності | 1955 — 2004 |
Громадянство | Болгарія |
Професія | оперний співак |
Освіта | Московська державна консерваторія імені Петра Чайковського |
Співацький голос | бас |
Інструменти | вокал[d] |
Жанри | опера |
Нагороди | |
Діти | Elena Ghiaurovd |
![]() |
Микола Гяуров (болг. Николай Гяуров; нар. 13 вересня 1929 — 2 червня 2004) — болгарський оперний співак (бас), педагог, Народний артист НРБ (1962), Герой Соціалістичної Праці (1976), двічі лауреат Димитровської премії (1959, 1966).
Біографія
Народився майбутній оперний співак у маленькому містечку Велінград в гористій місцевості на півдні Болгарії.
Розпочав навчання вокалу у Софійській консерваторії у Христо Бримбарова, вдосконалював майстерність в Московскій консерваторії (педагог А. І. Батурин), котру завершив у 1955 році. Свій талант неодноразово демонстрував на міжнародних конкурсах для оперних співаків у Варшаві та Парижі. Дебютував 1955 року на великій сцені в ролі Дона Базіліо в «Севільському цирюльнику» Дж.-А. Россіні, ставши незабаром солістом Софійскої народної опери.
У 1956–1957 роках він став стажером, а у 1957–1958 — вже солістом Большого театру СРСР.
У подальшому співав в оперних театрах Ла Скала (Італія), Ковент-Гарден (Великобританія), Віденській державній опері (Австрія), Метрополітен-опера (США) та інших.
Першою дружиною Миколи Гяурова була піаністка Златінка Мішакова. У шлюбі з нею народилося двоє дітей: майбутні дирижер Володимир Гяуров та актриса Олена Гяурова.
Другий шлюб співака склався з італійською співачкою Мірелою Френі. Перше знайомство з нею у Миколи Гяурова відбулося ще 1961 року під час спільної гри в опері «Фауст» в Генуї. Френі грала Маргариту, а Гяуров звичну для себе роль Мефістофеля. Одружившись у 1978 році, пара оселилася у власному будинку в Модені. До кінця життя Миколи Гяурова, його нова дружина підтримувала і неодноразово виступала разом з ним на сцені.
Репертуар
Виконував як комедійні, так і драматичні партії. Серед них:
- Дон Базіліо («Севільський цирульник» Дж.-А. Россіні);
- Мефістофель («Фауст» Ш. Гуно);
- Пімен, Варлаам та Борис Годунов («Борис Годунов» М. П. Мусоргського);
- Галицький («Князь Ігор» О. П. Бородіна);
- Креон («Медея» Л. Керубіні);
- Гремін («Євгеній Онєгін» П. І. Чайковського);
- Даланд («Летючий Голландець» Р. Вагнера);
- Філіп ІІ («Дон Карлос» Дж. Верді);
- Дон Жуан («Дон Жуан» В. А. Моцарта).
Творчість
Гяуров розповідав про виконані їм партії[1]:
![]() |
Мефістофель був партією, котру в якийсь момент я почав співати частіше за інших. Мені тоді здавалось, що для мене навіть зарезервовано апартаменти у Пеклі. Проте це не була улюблена партія. У мене взагалі відсутнє таке поняття. Ті партії, над якими я працюю в даний момент, мене більш за все й займають — це природньо. | ![]() |
Творчість Миколи Гяурова отримала високу оцінку критиків та публіки.
Музиканти Великого симфонічного оркестру імені П. І. Чайковського характеризували співака разом з його другою дружиною наступним чином[2]:
![]() |
Вони [Мірела Френі та Микола Гяуров] покорили всіх — і майстерним володінням голосом, і бережливим ставленням до свого «інструменту» та, як наслідок, збереженою тембровою чистотою, і дивовижним артистизмом, коли кожне заспіване слово — легкий штрих у створюваному перед зачарованною публікою образі. ... Проте найголовніше, незвичайне та незнайоме російському слухачу — неймовірна хвиля сонячної енергії та воістину божественої привабливості та простоти, що йшла від необділених світовою славою артистів… | ![]() |
Цей лист було опубліковано у жовтні 2002 року, після того як виступ Френі та Гяурова в Москві було зовсім незаслужено розкритиковано у російських ЗМІ. Дізнавшись про цю доволі негативну реакцію російських музичних критиків на їх виступ, Гяуров та Френі заявили про те, що більше ніколи не будуть виступати на території Росії.
Пам'ять
У жовтні 2008 року в Болгарії вийшла пам'ятна монета в честь Миколи Гяурова.
Нагороди
- Орден «Стара Планина» І ступеню. (Болгарія)
- Орден «13 віків Болгарії». (Болгарія)
- Орден Мистецтв та літератури. (Франція)
Примітки
- ↑ Інтерв'ю: Мирела Френі та Микола Гяуров
- ↑ Лист оркестрантів, Русский Журнал, 24 Октября 2002
Література
- Абаджиев А. Николай Гяуров / А. Абаджиев. — М.: Радуга, 1984. — 112 с.
Посилання
- Микола Гяуров, Бас(англ.)
- Микола Гяуров на сайті www.belcanto.ru (рос.)
- Коршиков В. Памяти Николая Гяурова. // Русский базар. — № 25(425), 10—16 июня, 2004. (рос.)
- Отиде си Николай Гяуров(болг.)