Жан-Люк Меланшон
Жан-Люк Меланшон Jean-Luc Mélenchon | ||||
![]() | ||||
| ||||
---|---|---|---|---|
27 березня 2000 — 6 травня 2002 | ||||
Прем'єр-міністр: | Ліонель Жоспен | |||
Президент: | Жак Ширак | |||
Попередник: | Клод Аллегре | |||
Спадкоємець: | Люк Феррі | |||
Ім'я при народженні: | фр. Jean-Luc Antoine Pierre Mélenchon | |||
Народження: |
19 серпня 1951 (73 роки) Танжер, Марокко | |||
Країна: |
![]() | |||
Релігія: | атеїст | |||
Освіта: | Університет Франш-Конте | |||
Ступінь: | baccalauréatd (1969) | |||
Партія: |
1) Міжнародна комуністична організація 2) Соціалістична партія 3) Ліва партія | |||
Діти: | дочка | |||
Автограф: | ![]() | |||
Нагороди: | ||||
Жан-Люк Меланшон (фр. Jean-Luc Mélenchon; 19 серпня 1951, Танжер, Марокко) — французький державний і політичний діяч лівого толку, журналіст. Міністр професійної освіти Франції в уряді Ліонеля Жоспена з 2000 по 2002 рік. Член Сенату Франції від департаменту Ессонн (1986-2000; 2004-2010). Депутат Європейського парламенту з 2009 року (фракція Європейські об'єднані ліві/Ліво-зелені Півночі). Один з творців і голів «Лівої партії».
Брав участь в президентських виборах 2012 року, на яких він отримав 11,1% голосів виборців і тим самим зайняв четверте місце.
Біографія
Народився в Танжері (Марокко, що входило тоді до складу як колонія Французької Республіки). Батьки — держслужбовці. У 1962 році з матір'ю переїхав до Францію. За освітою філософ, навчався в університеті Франш-Конте. Викладав у середніх навчальних закладах. Рано був залучений в ліворадикальний молодіжний рух, перебував у лавах Національної спілки французьких студентів, брав участь у протестах «Червоного травня» 1968 року. Усередині французького троцькістського руху Меланшон приєднався до «ламбертістам» - послідовникам П'єра Ламбера з Міжнародної комуністичної організації. Брав участь у профспілковій роботі в Безансоні.
Однак в 1977 році вступив в Соціалістичну партію Франції, порвавши з троцькістами. Активно підтримував президента Франції Франсуа Міттерана. З 1988 року Жан-Люк Меланшон обирався до Національної ради і Національне бюро Соціалістичної партії. Разом з однодумцями організував «Соціалістичну ліву» (антикапіталістична течія в лавах Соціалістичної партії). З 2000 по 2002 рік обіймав посаду міністра професійної освіти в уряді соціаліста Ліонеля Жоспена. Був сенатором від департаменту Ессонн (1986-2000 і 2004-2010). Також він працював на муніципальному рівні в департаменті Ессонн.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cc/Besancenot%2C_Bov%C3%A9%2C_M%C3%A9lenchon_-_gare_Saint-Lazare%2C_mai_2005.jpeg/220px-Besancenot%2C_Bov%C3%A9%2C_M%C3%A9lenchon_-_gare_Saint-Lazare%2C_mai_2005.jpeg)
У рамках референдуму з прийняття Конституції Євросоюзу разом з лівими внутрішньопартійними течіями соцпартії та іншими лівими організацію виступав «проти» її ратифікації. У той час як керівництво партії виступило «за» її ратифікацію. Участь у кампанії проти, на думку лівих політиків, неоліберальної Конституції ЄС зблизило Меланшона з Компартією Франції і троцькістами.
У 2008 році покинув Соціалістичну партію через суперечності з її керівництвом (включаючи Сеголен Руаяль), яке він критикував за соціал-ліберальний курс і відхід від лівих ідей. Виступив ініціатором створення «Лівої партії» (за зразком німецьких «Лівих» з відсиланням на ідеї Жан Жореса); став її першим головою. У роботі з її створення взяв участь і його соратник Марк Доле. У 2010 році співголовою партії стала лідер внутрішньопартійної фракції партії зелених, що покинула саму партію — Мартін Біллард. У 2009 році обраний депутатом Європарламенту за списком групи Європейські об'єднані ліві/Ліво-зелені Півночі. Ліва партія бере участь у коаліції «Лівий фронт»; Меланшон є одним з його співголів.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/08/Jean-Luc_M%C3%A9lenchon_-_avril_2012.jpg/220px-Jean-Luc_M%C3%A9lenchon_-_avril_2012.jpg)
Участь у президентських виборах 2012 року
У міру наближення президентських виборів 2012 року, Французька комуністична партія припускала виставити свого кандидата на них (найбільш вірогідним був Ален Боке). Однак, на її з'їзді, який проходив 16-18 червня 2011 року, Жан-Люк Меланшон отримав 59,12% голосів членів з'їзду і був висунутий кандидатом (у цьому голосуванні брали участь і члени інших партій входять до «Лівий фронт». Меланшон, таким чином, став єдиним кандидатом від цього альянсу). За результатами опитувань, проведених у 2012 році, перед виборами рейтинг Меланшона становив від 6 до 15%. За всю президентську кампанію за даними деяких соцопитувань він зумів піднятися з п'ятої позиції на третю за кількістю готових віддати за Меланшона свій голос, обігнавши тим самим Марін Ле Пен і Франсуа Байру.
Основною особливістю його програми було проголошення «Шостий Французької республіки» за допомогою зміни конституції Франції. У своїх виступах він неодноразово посилався до історії Великої французької революції і Паризької комуни. Він закликав своїх прихильників до мирної «громадянської» революції — перевороту, який робить не робочий клас, але всі громадяни, які вболівають за свою країну.
За підсумками першого туру Меланшон отримав 3 985 089 голосів (11,1% від загального числа виборців), зайнявши тим самим четверте місце. Це значно вище, ніж у кандидата від Компартії в 2007 році — Марі-Жорж Бюффе (її результат був 1,93% голосів виборців).
У другому Меланшон підтримав кандидатуру Франсуа Олланда, попри те, що через суперечності з ним він в 2008 році покинув Соціалістичну партію.
Подальша діяльність
Спробував стати депутатом Національних зборів Франції в 2012 від 11 виборчого округу департаменту Па-де-Кале за списком «Лівого фронту». Однак за результатами першого туру виборів він набрав 21,48% голосів і посів третє місце, поступившись лідеру Національного фронту Марін Ле Пен (42,36% голосів) і Філіпу Кемел, кандидату від соціалістів (23,5% голосів). Таким чином Меланшон не зміг отримати право поборотися за мандат депутата.
Приватне життя
Меланшон був одружений, однак шлюб розпався. Є дочка.
Посилання
- Блог Жан-Люка Меланшона (фр.)
|
- Народились 19 серпня
- Народились 1951
- Кандидати в президенти Франції
- Члени французької Соціалістичної партії
- Депутати Європарламенту від Франції (2014–2019)
- Депутати парламенту Франції
- Французькі журналісти
- Блогери Франції
- Критики Європейського союзу
- Міністри Франції
- Уродженці Танжера
- Французи Марокко
- Сенатори Франції