Центр Анни Київської
![]() | |
Оригінальна назва | Centre Anne de Kyiv |
---|---|
Дата заснування | 2013 |
Тип | NGO |
Мета діяльності | українсько-французький культурний діалог та Європейські і загальнолюдські цінності |
Засновники | Вікторія Гринчишин |
Голова | Борис Ґудзяк |
Адреса | 2 rue des Meaux, 60300 Senlis, France |
Офіційний сайт | annedekyiv.org |
Центр Анни Київської (фр. Centre Anne de Kyiv) — це неурядова організація, що її діяльність спрямована на здійснення культурного діалогу України та Європи; майданчик для підтримки української діаспори, збереження української історії та поширення української культури. Центр реалізує культурні, мистецькі, наукові й просвітницькі проєкти, використовуючи формат резиденцій, конференцій, дискусій, експозицій тощо.
Центр знаходиться в церкві Бориса і Гліба в місті Санліс, департамент Уаза, неподалік від Парижу. Названий на честь Анни Київської (Ярославни), королеви Франції з роду Ярославичів. Заснований у 2013 році[1] представницями української діаспори Вікторією Делленжер і Анною Кантер за підтримки українських громад і бізнесу Франції, США й Канади[2] та під патронатом Бориса Ґудзяка[3], тоді правлячого єпископа Єпархії Святого Володимира Великого для українців візантійського обряду.
Міжнародну раду Центру Анни Київської очолює Борис Ґудзяк.
У вересні 2013 року Єпархія святого Володимира в Парижі, єпископом якої тоді був Борис (Ґудзяк), президент Українського Католицького Університету, придбала приміщення колишньої церкви благодійної лікарні в Санлісі[4].
З листопада 2013 церква функціонує як храм УГКЦ, при якому діє культурний центр, що представляє українську культуру[2]. Його співзасновниками під покровительством Бориса Ґудзяка були культурні діячки Анна Кантер і Вікторія Гринчишин, а також юрист Стефан Дуніковський[5] і отець Михайло Романюк[6]. Властиво їм належить ідея фундації українського осередку культурної дипломатії у Франції[7].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/Henry1%2BAnneKiev.jpg/173px-Henry1%2BAnneKiev.jpg)
Історик Філіпп Делорм, дослідник життя й діяльности Анни Київської, зауважив, що нам у житті потрібні орієнтири, й властиво Анна Київська, на думку науковця, є прикладом наснажливого лідерства (англ. inspirational leadership)[8]. Королівське містечко й постать Анни Київської притягують до себе туристів та ентузіастів із усього світу.
Центр Анни Київської розташований поруч із абатством святого Венсана, що його в 1060 році заснувала Анна, донька князя України-Руси Ярослава Мудрого, племінниця перших українських святих Бориса й Гліба (ім'я яких носить церква, де розташований Центр), онучка Володимира Великого, хрестителя України, королева Франції в 1051—1060 роках. Саме в цьому місті вона мешкала після смерти свого чоловіка, Генріха I[9], і поруч з абатством їй спорудили пам'ятник[4]. Підпис королеви Анни — одна з найдавніших знахідок руської, тобто давньоукраїнської писемности, що дійшли до нас[9].
Певний час задля підтримки діяльности Центру Анни Київської триватиме кампанія за назвою «Анна Київська — нове тисячоліття».Заходи на підтримку Центру в рамках цієї компанії відбувалися вже двічі, у 2018 й 2019 роках. У них брали участь українські й міжнародні жертводавці. З цією метою відбувся також фандрейзинговий бенкет у Торонто[8].
Центр Анни Київської ставить за мету зберігати спільну для європейських держав (зокрема, України й Франції) історію та розповідати про неї, стати платформою для співпраці українських, французьких і міжнародних істориків, митців, філософів, політиків, людей бізнесу і духовних діячів.
Дні Анни Київської — це одна з численних культурних подій у Центрі, присвячених французько-українським відносинам. Вони проводяться в Центрі Анни Київської та в абатстві Святого Венсана. У ці дні до Санліса з'їжджаються друзі центру й делегати з різних країн, зокрема з Канади, США та України[10].
![Церемонія покладання квітів на День Анни Київської в Санліс](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/82/%D0%94%D0%B5%D0%BD%D1%8C_%D0%90%D0%BD%D0%BD%D0%B8_%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97_%D0%A1%D0%B0%D0%BD%D0%BB%D1%96%D1%81.jpg/233px-%D0%94%D0%B5%D0%BD%D1%8C_%D0%90%D0%BD%D0%BD%D0%B8_%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97_%D0%A1%D0%B0%D0%BD%D0%BB%D1%96%D1%81.jpg)
26 червня 2017 року, під час робочої поїздки до Французької Республіки Президент Петро Порошенко відвідав місто Санліс, де зустрівся з українською громадою Франції, відвідав абатство Святого Венсана й ознайомився з роботою Центру Анни Київської[11].
Щороку в листопаді громада українців проводить дні пам'яті, зокрема, молебень за загиблих під час Голодомору 1932—1933 років. Меморіальна дошка жертвам Голодомору була встановлена в Санлісі в 2008 році з нагоди естафети незгасного вогню Голодомору, яка проходила 19 серпня 2008 містами Франції. Дошка розташована на одній з історичних площ міста — площі давньоримських Арен (place des Arènes). Поруч з меморіальною дошкою було посаджено дерево магнолії. До цієї пам'ятної дошки щороку в рамках офіційних заходів з відзначення річниці Голодомору до пам'ятної дошки покладають квіти представники посольства України, церкви й громади за участю офіційних представників Франції[12]. Починаючи з 2014 року, цього дня також вшановують загиблих під час Революції гідности.
Навесні 2019 року відбулася перша резиденція Центру Анни Київської, що її модерував Борис Ґудзяк. Проходила вона протягом двох в єпархіальному домі в Парижі, й була присвячена темі незручної історичної спадщини. В ній брали участь Ярослав Грицак, Кшиштоф Чижевський, Володимир Кауфман і Ярик Пешко[8].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/77/%D0%A6%D0%B5%D0%BD%D1%82%D1%80_%D0%90%D0%BD%D0%BD%D0%B8_%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97_%D0%BF%D1%80%D0%B5%D0%B7%D0%B5%D0%BD%D1%82%D0%B0%D1%86%D1%96%D1%8F_%D1%84%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D0%BE%D0%B2%D0%BD%D0%BE%D1%97_%D0%BA%D0%BD%D0%B8%D0%B3%D0%B8_%22%D0%9A%D0%B0%D0%B7%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80_%D0%9C%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D0%B2%D0%B8%D1%87._%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D0%BF%D0%B5%D1%80%D1%96%D0%BE%D0%B4_1928-1930%22.jpg/233px-thumbnail.jpg)
У 2018 році УКФ (Український культурний фонд) провів конкурс культурно-мистецьких проєктів, і Центр Анни Київської став одним із його переможців. Співфінансування від УКФ було спрямоване на розбудову Центру[13]. В рамках проєкту було створено віртуальну екскурсію «Стежками Анни Київської». Мініфільм у форматі 360-градусного відео розповідає про історію Анни Київської, постаті, що стала символом спільної історії України та Франції. Зйомки велися у Санлісі (Центр Анни Київської, абатство, засноване королевою Анною) й Києві (собор Святої Софії). Фільм акцентує на досвіді Анни Київської й його вартості для сьогодення, її цінностях, служінню іншим, почуттю обов'язку, що ним Анна Ярославна керувалася в державницькій діяльності.
У будівлі Центру демонстрували свої роботи французький фотохудожник українського походження Юрій Білак і дизайнерка одягу Оксана Караванська. Хором катедри святого Володимира Великого на одному з концертів керував український диригент Кирило Карабиць, перший українець, що став головним диригентом оркестру в Великій Британії[14][15]. Відбулася зустріч із драматургом і режисером Владом Троїцьким. Серед книг, презентованих у Центрі — перша книжка про Анну Київську французького історика Філіпа Делорма, а також франкомовна версія книжки «Казимир Малевич. Київський період 1928—1930» (в рамках Паризького путівника українського авангарду; у співпраці з українським видавництвом «Родовід»)[16].
- Вебсайт проєкту [Архівовано 5 грудня 2018 у Wayback Machine.]
- ↑ Центр Анни Київської у Санлісі: європейська ДНК України. Радіо Свобода (укр.). Архів оригіналу за 5 грудня 2018. Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ а б Українці придбали церкву в містечку Санліс під Парижем, де мешкала Анна Ярославна | Апостольський екзархат для українців католиків у Франції, Бельгії, Нідерландах, Люксембурзі та Швейцарії. web.archive.org. 12 листопада 2013. Архів оригіналу за 12 листопада 2013. Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ Повернутися в сім'ю. Чому Анна Київська знову може стати найвпливовішою українкою Європи?. business.ua. Архів оригіналу за 5 листопада 2019. Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ а б Марченко, Олександра (31 травня 2017). Фотоблог: Санліс - місто Анни Ярославни. BBC News Україна (брит.). Архів оригіналу за 1 березня 2018. Процитовано 2018-12-04T21:23:57Z.
- ↑ Дуніковський Стефан (Stéphane Dunikowski) – Франція — Українське юридичне товариство. justice.org.ua. Архів оригіналу за 4 вересня 2019. Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ Засновники Центру. Centre Anne de Kyiv (fr-FR) . Архів оригіналу за 29 травня 2019. Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ ОНУХ - Анна Ярославна — Anne de Kyiv. m.tyzhden.ua (укр.). Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ а б в Вікторія Деллінжер: «Анна Київська — постать, яка об'єднує». tyzhden.ua (укр.). Архів оригіналу за 18 грудня 2019. Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ а б Центр Анни Київської у Санлісі: європейська ДНК України. Радіо Свобода (укр.). Архів оригіналу за 5 грудня 2018. Процитовано 2018-12-04T21:25:51Z.
- ↑ Франція святкує День Анни Київської – доньки князя Ярослава Мудрого. Галицький Кореспондент (укр.). 22 травня 2016. Архів оригіналу за 2 липня 2018. Процитовано 2018-12-04T21:30:50Z.
- ↑ Президент зустрівся з українською громадою Франції та вшанував пам’ять Анни Київської - Королеви Франції. Офіційне інтернет-представництво Президента України (ua) . Архів оригіналу за 5 грудня 2018. Процитовано 2018-12-04T21:48:41Z.
- ↑ Порошенко у Франції вшанував пам'ять жертв Голодомору. ukr.segodnya.ua (укр.). Процитовано 2018-12-04T21:35:38Z.
- ↑ фонд, Український культурний. УКФ підписав усі грантові угоди у 2018 році. ucf.in.ua (ua) . Архів оригіналу за 5 грудня 2018. Процитовано 2018-12-04T22:24:40Z.
- ↑ Під час відзначення днів Анни Ярославни у Франції Президенту УКУ вручать орден Почесного легіону. news.ugcc.ua (англ.). Процитовано 12 лютого 2020.
- ↑ Святкування днів св. Анни Ярославівни у Франції. Процитовано 12 лютого 2020.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Перша презентація франкомовної версії книги "Казимир Малевич: Київський період 1928-1930". Centre Anne de Kyiv (fr-FR) . Архів оригіналу за 12 лютого 2020. Процитовано 12 лютого 2020.