Михайло Васильович Чорторийський
Михайло Васильович Чорторийський | |
---|---|
![]() | |
Псевдо | Чарторийський |
Народився | не раніше 1401 |
Помер | 1478/1489 Клевань |
Країна | ![]() |
Діяльність | аристократ |
Титул | Князь |
Посада | маршалок господарський[1] і Брацлавський старостаd[2] |
Партія | Прихильник Ольгердовичів |
Конфесія | православний |
Рід | Чорторийські |
Батько | Василь Костянтинович Чорторийський |
Мати | Ганна[d] |
Родичі | брат Іван Васильович Чорторийський Олександр Васильович Чорторийський |
У шлюбі з | Марія (†1505) |
Діти | Андрій Федір Ганна |
![]() Погоня Литовська | |
Михайло Васильович Чорторийський (бл. 1420 — 1478/1489) — князь чорторийський (1440–1460 рр.), клеванський (після 1460–1478/89 рр.).
Життєпис
У джерелах згадується в 1442—1478 роках.
Після «падіння» великого князя Свидригайла Ольгердовича супроводжував Владислава ІІІ Варненчика у військовому поході на Угорщину, Буду. В червні 1442 Владислав ІІІ Варненчик дав грамоту, на дозвіл вживати печатку з Погонею «яку від батька та діда уживали». 1443 року Владислав ІІІ надав йому Новицю під Галичем. Разом з братом Іваном сприяв тому, що Луцьк перейшов під владу Литви. У 1442 р. отримав від нього привілей для «трьох братів наших Івана, Олександра і Михайла, князів на Чорторийську, тим князям кревним своїм, дозволяю вживати печатку княжу, яку від батька і діда уживали, тобто озброєного вершника що тримає в руці меч оголений» (ще один аргумент на користь походження Чорторийських від Костянтина Ольгердовича). Довший час — 1443—1451 рр. — був надвірним маршалком Свидригайла на Волині, після його смерті став намісником (старостою) брацлавським, тобто фактично очолив оборону південних кордонів.
Свидригайло надав йому в 1445-51 рр.: Ричов над Стиром, в Луцькому повіті — Олишов, Дерев'яне, Диково, Суховці, Чарнковиць, монастир Св. Миколая в Клевані та Холопи над р. Случ. 1446 року отримав Старий Жуків, від чого пізніше став підписуватись «князь на Клевані і Жукові».[3]
1463 року з Польщі на просьбу Кафи в Таврії був посланий збройний загін з 500 чоловік. Під Брацлавом хтось із загону мав сутичку з охороною Брацлавського замку, через що було спалене місто. Князь Михайло наздогнав зі своїми людьми загін і всі вони полягли в бою. Тоді ж Кафа була взята турками.
1478 р. з великим трудом вдалося оборонити брацлавський замок, а місто і цілий край був спалений і спустошений ординцями. В 1489 р. брацлавським намісником був князь Андрій Сангушко, тобто князь Михайло помер між тими двома датами.
Був у війську короля Владислава III Варненчика. Опікувався монастирем св. Миколая у Клевані. Дружина Марія отримала від короля Олександра 4 вересня 1504 року грамоту на монастир в Пересопниці. 1501 року король надав «вічну коляцію» дружині на монастир та землю в Пересопниці.[4]
Сім'я
Був одружений з дочкою луцького намісника Немири Резановича Софією.[5] Дочка Ганна була одружена з князем Іваном Юрійовичем Дубровицьким (?—1481).
Примітки
- ↑ Senatorowie i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego 1386—1795 / за ред. J. Wolff — Kraków: 1885. — С. 174.
- ↑ Kniaziowie litewsko-ruscy od końca czternastego wieku / за ред. J. Wolff — Warszawa: 1895. — С. 23.
- ↑ Цинкаловський Олександер. Жуків Старий // Стара Волинь і Волинське Полісся. Т. 1. — Вінніпег, 1984. — С. 402.
- ↑ Peresopnica // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1887. — Т. VIII. — S. 6. (пол.) — S. 6. (пол.)
- ↑ Niesiecki K. Korona polska przy złotej wolności… — T. 1. — S. 367.
Джерела
- Войтович Л. Князівські династії Східної Європи (кінець IX — початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль. Історико-генеалогічне дослідження
- Ізборник.
- Kuczyński S. M. Czartoryski Michał Wasylewicz, książę, h. Pogoń litewska (zm. przed r. 1489) // Polski Słownik Biograficzny. — Kraków : Nakładem Polskiej Akademii Umiejętności, 1937. — T. IV/1, zeszyt 16. — 480 s. — S. 286—287. (пол.)
- Niesiecki K. Korona polska przy złotej wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona… — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1728. — Т. 1. — 406 s. — S. 367—368. (пол.)
Посилання
![]() |
Це незавершена стаття про особу. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |