Герман Віллем Дендельс
Герман Віллем Дендельс нід. Herman Willem Daendels | |||
![]() | |||
| |||
---|---|---|---|
5 січня 1808 — 1810 | |||
Попередник: | Альбертус Хенрікус Вісе | ||
Наступник: | Ян Віллем Янссенс | ||
Народження: |
21 жовтня 1762 Гаттем, Гелдерланд, Голландська республіка | ||
Смерть: |
2 травня 1818 (55 років) Ельміна, Нідерландський Золотий Берег (нині Гана) | ||
Причина смерті: | малярія | ||
Поховання: | Dutch Cemetery, Elminad[1] | ||
Країна: | Франція і Нідерланди | ||
Освіта: | Університет Хардервейкаd | ||
Батько: | Burchard Johan Daendelsd[2] | ||
Мати: | Josina Christina Tullekend[2] | ||
Діти: | Josina Maria Christina Daendelsd[2] | ||
Нагороди: | |||
Герман Віллем Дендельс (нід. Herman Willem Daendels; 21 жовтня 1762 — 2 травня 1818) — голландський революціонер, політичний діяч, генерал і тридцять шостий генерал-губернатор Голландської Ост-Індії.[3]
Біографія
Герман Віллем Дендельс народився в Гаттемі, в родині Бурхарда Йохана Дендельса (нід. Burchard Johan Daendels), секретаря магістрату і Йосіни Крістини Туллекен (нід. Josina Christina Tulleken). Він закінчив університет в Гардервейку, отримавши докторську ступінь 10 квітня 1783 року.
В 1785 році Дендельс приєднався до патріотів, які спробували здійснити переворот, захопивши владу в кількох голландських містах. У вересні 1786 року він захищав Гаттем від військ штатгальтера, а у вересні наступного року захищав Амстердам від прусської армії, що вторглась в Нідерланди на допомогу Вільгельму V Оранському. Після того, як Вільгельм відновив свою владу, над Дендельсом нависла загроза смерті і він втік в Па-де-Кале. Там, у Франції, Дендельс став очевидцем подій Французької революції.
Він повернувся в Нідерланди в 1794 році генералом французької революційної армії під командуванням Шарля Пішегрю і командувачем Батавським легіоном. Дендельс допоміг Пітеру Вреде прийти до влади в результаті державного перевороту 25 січня 1798 року. Група, що стояла за Вреде, була невдоволена помірковано-консервативною більшістю в парламенті, що заважала прийняттю більш демократичної і централістської конституції. Однак, правління Вреде не принесло очікуваних результатів, і Дендельс підтримав черговий переворот 14 червня 1798 року, спрямований проти Вреде. В Батавській республіці Дендельс займав кілька політичних посад, однак був змушений піти у відставку, коли йому не вдалось запобігти англо-російському вторгненню в Голландію в 1799 році. Він відійшов від політики і зайнявся фермерством поблизу Герде (Гелдерланд).
Луї Бонапрат надав Дендельсу звання генерал-полковника в 1806 році, а в 1807 році призначив його генерал-губернатором Голландської Ост-Індії. Після довгої подорожі він прибув до Батавії 5 січня 1808 року і змістив губернатора Вісе. Першочерговою задачею Германа було звільнення Яви від британської армії.
На посаді генерал-губернатора Дендельс побудував нові госпіталі і військові казарми, нові зброярні в Сурабаї і Семаранзі а також військове училище в Батавії. Він зруйнував старий форт в Батавії і замінив його новим фортом в Местер Корнеліс (Джатінегарі). Також він побудував Форт Лодевейк (нід. Fort Lodewijk) в Сурабаї. Також він побудував нову будівлю для колоніального уряду. Однак найбільшим досягненням Дендельса було будівництво Великої Поштової Дороги (індонез. Jalan Raya Pos; нід. De Grote Postweg), що проходила по всьому північному узбережжю Яви, від Ан'єру до Панарукану. Дорога протяжністю 1000 км була побудована всього за один рік, протягом якого загинули тисячі яванських робітників.[4] Зараз це головна яванська дорога під назвою Дорога північного узбережжя (індонез. Jalur Pantura).
Крім реорганізації армії, Дендельс займався боротьбою з корупцією. Він відмінив десятину і надав всім релігіям рівні права. Він централізував владу на Яві і обмежив владу місцевих феодалів.
Однак, результати його роботи були неоднозначними. Руйнування традиційної системи взаємодії між голландцями і яванцями і використання підневільної праці при будівництві налаштували проти нього як голландську колоніальну еліту, відому як Oudgastenpartij, так і місцевих правителів. Успіхи боротьби з корупцією були сумнівні, а проте сам Герман досить збагатився. Зрештою, Дендельсу не вдалось зупинити британське вторгнення на Молуккські острови[en].
Коли Королівство Голландія було приєднане до Французької імперіїв 1810 році, Дендельс повернувся в Європу. В листопаді 1811 року він жив в Парижі. Він отримав звання генерала дивізії і командував 26 дивізією Grande Armée, сформованою з загонів з Бадену, Гессен-Дармштадту і Бергу. Він служив в складі IX корпусу під командуванням маршала Віктора, призначеного для резерву. В серпні 1812 року він отримав наказ рухатись на схід. 8 і 15 вересня Дендельс прибув до Вільнюса і Мінська відповідно. 11 жовтня його дивізія вийшла до Бабиновичів. 20 жовтня він отримав наказ рухатись на Вітебськ а 27 жовтня він захопив Бешенковичі. На наступний день температура впала нижче нуля, а 29 жовтня пішов сніг. 11 листопада ар'єргард і Дендельс прибули в Чашники. 14 листопада в битві під Смолянами французи втратили 3000 чоловік. Підрозділ Дендельса (загалом близько 4000 солдат) брав участь в битві на Березині, а з лютого по грудень 1813 року Дендельс командував польським гарнізоном Модлинської фортеці.[5] Це була остання фортеця на Віслі, що капітулювала.
Після падіння Наполеона король Віллем I і новий голландський уряд побоювались, що Дендельс може стати впливовим лідером опозиції і фактично заборонили йому в'їзд в Нідерланди, призначивши його генерал-губернатором Голландського Золотого Берегу (нині Гана). Після заборони трансатлантичної работоргівлі, Дендельс намагався перетворити неефективні голландські володіння в африканську плантаційну колонію. Спираючись на свій досвід в Ост-Індії, він розробив низку амбіційних інфраструктурних проєктів, включно з мережею доріг, з головною дорогою від Ельміни до Кумасі. Влада Нідерландів надала Дендельсу свободу дій і значний бюджет.
В 1817 році британці звинуватили Дендельса спробах відновити работоргівлю, яка на той час була заборонена як британцями, так і голландцями.[6]
Врешті, жоден із планів Дендельса не був здійснений, оскільки 2 травня 1818 він помер від малярії. Він був похований на Голландському кладовищі[en].[7]
Примітки
- ↑ Find a Grave — 1996.
- ↑ а б в Pas L. v. Genealogics — 2003.
- ↑ The only complete biography of Daendels is the now rather dated publication by Paul van 't Veer, Daendels, maarschalk van Holland (Zeist/Antwerpen: De Haan-Standaard Boekhandel 1963).
- ↑ Pramoedya sheds light on dark side of Daendels' highway. The Jakarta Post 8 January 2006.
- ↑ DBNL
- ↑ Metcalfe, The Last Years of the Company of Merchants, 1807–1821, p. 38
- ↑ Herman Willem Daendels. Encyclopædia Britannica. Процитовано 21 жовтня 2016.