Користувач:Oleg0949/Чернетка
{{Місто України | назва = Горохів | прапор = Gorohiv prapor.png | опис прапора = Прапор Горохова | герб = Gorohiv gerb.png | опис герба = Герб Горохова | зображення = Gorokhiv_Mogyla Brats'ka Voyiniv UPA (YDS_7876).jpg | зображення_розмір = | зображення_підпис = Знак при в'їзді до міста та братська могила воїнів УПА | розташування = Horokhiv Raion.svg | mapx = 95 | mapy = 120 | регіон = [[Волинська область]] | район = [[Луцький район]] | код КОАТУУ = 0720810100 | засноване = [[1240]] | магдебурзьке право = [[1600]] | статус = [[1940]] | населення = {{зменшення}} {{Formatnum:8996}} <small>(01.01.2021)</small><ref>{{UKR-EnumPopEstimate2021}}</ref> | площа = 11 | ref-площа = | густота = 835 | поштові індекси = 45700-45702 | код = 3379 | координати = {{coord|50|29|58|N|24|45|54|E|scale:100000|display=inline,title}} | висота = 213 | водойма = р. [[Липа (річка)|Липа]] | станція = [[Горохів (станція)|Горохів]] | відстань = 9 | залізниця о = 66 | ref-залізниця о = | автошлях о = 53,2 | ref-автошлях о = | фізична о = 50 | ref-фізична о = | залізниця с = | фізична с = 409 | автошлях с = 469 | міста-побратими =Угерсько, Тужилів, Підмихайля | день міста = | мер = Годик Віктор Леонідович | адреса = 45700, Волинська обл., Луцький р-н, м. Горохів, вул. Шевченка, 17 | вебсторінка = [http://gorokhivrada.gov.ua Горохівська міська рада] | ремарки = | електронна адреса= |етнікон=горохів'я́нин, горохів'я́нка, горохів'я́ни}} Горо́хів — місто у Луцькому районі, до жовтня 2020 року — районний центр Горохівського району Волинської області. Належить до найдавніших поселень Волині. Перша писемна згадка про нього належить до 1450 року. За іншими даними, Горохів згадується у «Літописі руськім» при описі подій 1240 року[1], що, на думку окремих авторів, не відповідає дійсності.[2]. Площа міста 488 га.
Більшість дослідників сходяться на думці, що назва міста походить від двох слів: «гори» і «ховатися». Як стверджує відомий дослідник волинських топонімів В. М. Покальчук, саме ці слова в процесі мовного спілкування набрали сучасного звучання і закріпилися за назвою поселення [11, с.64]. Перші поселенці ховались від набігів кочівників та інших загарбників. Оскільки місто розташоване в долині, його здалека було непомітно [5, с.236].
Горохів знаходиться на висоті 275 м над рівнем моря, він найвищий серед райцентрів та міст Волині. Розташований у фізико-географічній зоні лісостепу, на правому березі річки Безіменки, лівої притоки Липи (басейн Дніпра), на перетині автошляхів Луцьк-Львів та Нововолинськ-Берестечко, за 50 км на південний захід від обласного центру і за 9 км на північний захід від найближчої залізничної станції Горохів. [4, с.197]
Клімат помірно континентальний. Середня температура січня −4 °C, липня +17 °C. У середньому за рік випадає 560—620 мм опадів. [4, с.197]
У першій половині XV століття Горохів належав великому князю литовському Свидригайлу Ольгердовичу. 1450 року грамотою польсько-литовського короля Казимира IV Ягеллончика Горохів з навколишніми селами, за заслуги у Свидригайла, був відданий у власність шляхтичу Олізару Шиловичу. У 1487 році пані Олізарова відписує Горохів своїм родичам. Місто переходить у власність князів Сангушевичів, яких пізніше стали називати Сангушками-Коширськими.
Документи за 1571 рік свідчать про те, що вже тоді Горохів іменувався містечком. 26 липня 1600 року місту було надано Магдебурзьке право Григорієм Львовичем, сином Лева Олексійовича Сангушко-Коширського. Ця грамота була затверджена королем польським Сигізмундом III Вазою 10 березня 1601 року на вальному сеймі у Варшаві.
Після Визвольної війни під проводом Богдана Хмельницького Горохівщина потрапляє під владу Польщі. Вона переходить з рук у руки різних можновладців. Тяжким ярмом для населення став національно-релігійний гніт.
У міському парку був побудований замок — своєрідний музей для вельмож. Тут містилися відомі античні скульптури, єдині у тодішній Польщі. Це виготовлені з білого мармуру скульптури Геркулеса, Помпеї, статуї Персея, роботи Канова, Купідона, Психеї.
Тривалий час Горохів залишався важливим пунктом ярмаркової торгівлі. Вироби горохівських кушнірів, шевців і кравців мали великий попит навіть далеко за межами Волині.
У 1795 році, внаслідок третього поділу Польщі, Горохів увійшов до складу царської Росії. Крім різноманітних податків та поборів, на плечі населення лягла важка ноша рекрутських повинностей.
З 1870 року завдяки «клопотанню» тодішнього володаря міста Стройновського Горохів позбавляється Магдебурзького права. Через землі Горохівщини прокотилися хвилі Першої світової і Українсько-більшовицької війни.
У травні 1919 року в Горохові був розташований штаб Володимир-Волинської бойової групи Армії УНР. Місцевість була свідком важких кривавих боїв Армії Української Народної Республіки з поляками і більшовиками.
Після поразки Української Народної Республіки у війні Горохів належав до Горохівського повіту Волинського воєводства Польської держави від 1921 по 1939 рік.
Розпорядженням міністра внутрішніх справ 12 квітня 1934 р. з міста вилучено давні землі сіл Підліски і Горохів Сільський та включені до сільської ґміни Скобєлка[3].
30 вересня 1939 року місто було окуповане Червоною армією. Під час радянської влади з 1939 по 1941 рік багато сімей були депортовані в концентраційні табори ГУЛАГу. Групи молодих українських патріотів Горохова і навколишніх сіл були арештовані, а потім страчені у Луцькій в'язниці відступаючими військами НКВС, 23-24 червня 1941 р.
У червні 1941 року на оборону Горохова від збройних сил гітлерівської Німеччини, стали бійці 406, 622, 781 стрілецьких та 244 артилерійського полку 124 стрілецької дивізії Радянської армії. 25 червня радянські війська відійшли з міста.
Чорні сторінки вписала в історію Горохівщини Друга світова війна. Німецькі війська знищили все єврейське населення міста. Десятки членів українського націоналістичного опору були страчені також.
Під час війни місто було звільнено повстанцями УПА. 20 березня 1943 р. два відділи УПА під керівництвом Олексія Брися стрімко атакували місто Горохів. Бій тривав цілу ніч. Сили окупантів переважали повстанців у 6-7 разів. Наступного дня місцева поліція, яка до того вірно слугувала окупантам, перейшла на бік повстанців. Це врешті й вирішило долю бою. Повстанці здобули 31 кулемет (17 з них без замків), 70 автомобілів, 420 гвинтівок, 20 пістолетів, понад 800 гранат, 20 тис. набоїв, 19 мотоциклів, 80 велосипедів, 90 коней, 50 возів, 15 друкарських машинок, велику кількість друкарського паперу, чистих бланків для посвідчень, багато бинтів, йоду, вати, обмундирування, взуття тощо. Повстанці втратили в бою 8 бійців, окупанти — 47 вбито і 100 було поранено.
У 1944 p. також в боях за район брали участь 9 авіаційна, 58, 181, 197, 218, 287, 300, 389-та і 121 гвардійська стрілецькі дивізії, 150 танкова бригада Червоної Армії. Відразу після зайняття райцентру 23 липня 1944 року відбувся загальноміський мітинг, на якому прийняли рішення: всім працездатним включитися у відбудовні роботи.
До десятої річниці Незалежності України у видавництві «Надстир'я» вийшов історико-краєзнавчий нарис Леоніда Чучмана «Горохів».
Голова районної ради: Щерблюк Тарас Васильович.
Міський голова: Годик Віктор Леонідович
Кількість жителів міста на 01.01.2011 р. становила 9186 осіб. Густота населення — 835 осіб/км².
Мова на території міста українська. [6, с. 94]
Більшість населення формально є православними християнами. Зареєстровані також такі релігійні громади як християни-євангелісти, Свідки Єгови. [8, с. 69] Серед православних у місті діє Свято-Вознесенський храм, Храм Різдва Христового та Храм Святого Миколая. [7, с. 55]
В місті налічується 76 торгових закладів різних форм власності та з кожним роком їхня кількість збільшується, три ринки. У листопаді 2007 р. в Горохові розпочав роботу супермаркет «Вопак». В 2020 році він роботу припинив. [17] Є два відділення банків, дві кредитних спілки.
У місті діють такі державні підприємства: цукровий завод, товариство з обмеженою відповідальністю «Апетит» (виробництво ковбасних виробів, свинини сушеної, солоної чи копченої), «Горохівське лісомисливське господарство» (продукція лісозаготівель). Серед приватних підприємств діють:
- ТОВ «Завод Горсталь» [Архівовано 13 січня 2019 у Wayback Machine.] (підприємство спеціалізується на виготовленні сталевих та чавунних відливок, у тому числі низьколегованих, високолегованих, марганцевих, жаростійких та інших ливарних сплавів)
- «Вікторія Голд» (виробництво дитячих візочків)
- «Люкс» (виробництво цегли)
- «Сонішка» (виробництво хліба та хлібобулочних виробів)
- «Злагода» (виробництво ковбасних виробів, виробництво, переробка та реалізація сільськогосподарської продукції)
Серед інших установ та організацій: селянське (фермерське господарство) «Берест» (виробництво повидла), відкрите акціонерне товариство «АТП 10764» (надання транспортних послуг, пасажирські автоперевезення), товариство з обмеженою відповідальністю «Фронтон» (надання послуг у будівництві), товариство з обмеженою відповідальністю «Горохівагробуд» (надання послуг у будівництві), Горохівський госпрозрахунковий ринок (надання торгових місць), Горохівська районна спілка споживчих товариств (роздрібна торгівля, побутове обслуговування, громадське харчування, заготівля сільськогосподарської сировини), колективне підприємство «Горохівагрошляхбуд» (надання послуг у будівництві), колективне підприємство Горохівський «Райсількомунгосп» (надання послуг у будівництві) [15]
Горохів включений до автомобільних екскурсійних маршрутів: Горохів-Скобелка-Терешківці, Горохів-Цегів-Борисковичі-Брани-Борочиче-Скригове, Горохів-Лобачівка-Смолява-Мерва-Берестечко-Перемиль-Піски-Пляшева, Горохів-Журавники-Квасів-Охлопів. [18] Розроблений пішохідний маршрут Гороховом протяжністю 3 км. Він включає відвідування Горохівського районного народного історичного музею [11, с 298; 18].
Районний народний історичний музей знаходиться за адресою 45700, м. Горохів, вул. Незалежності, 2а. Створено 1967 р. як музей революційної, бойової і трудової слави. Відновив роботу у 2006 р. в новому приміщенні. Урочисте відкриття відбулося 24 серпня, у день 9-ї річниці незалежності України. [11, с. 74]
Основний вид транспорту — автобусний. За 9 км на північний захід (в смт Мар'янівка) розташована найближча залізнична станція Львівської залізниці Горохів. Станція виникла 1928 року, коли було споруджено лінію Луцьк — Підзамче [6, с.88]. До облцентру з Горохова можна дістатися автошляхом Н17.
Храм Святого Миколая.
Перша згадка про Свято-Миколаївську церкву датується 1814 р. Поруч була парафіяльна школа. У 1844 р. на кошти другої частини парафіян було побудовано Вознесенську церкву, яка стоїть до сьогодні. У 1999 р. розпочато будівництво Свято-Миколаївської каплиці, яка на сьогодні освячена як прекрасний храм Святого Миколая Мирлікійського чудотворця, за церковними канонами був добудований притвор, як і належить храму (вівтар, центральна частина і притвор), а згодом дзвіниця і придбані дзвони.
Храм Різдва Христового
Відкритий у ювілейний 2000 р. від Різдва Христового, 24 серпня, коли митрополит Ніфонт освятив місце під новий храм Різдва Христового, і заклав наріжний камінь. Храм будувався на пожертви парафіян, кошти Волинської Єпархії, обласної ради і адміністрації та спонсора Валентина Волосюка.
Свято-Вознесенський храм
Церква діє на місці колишньої каплиці, знищеної в шістдесятих роках. 1995 р. побудовано новий храм. Він знаходиться на перехресті доріг на Берестечко та Луцьк-Львів [9, с.182].
Горбиста південно-західна частина міста чудово вписала в себе історико-меморіальний комплекс споруд: Пагорб Слави з обеліском на честь загиблих воїнів, алею Героїв, мармурову стелу — Стіну пам'яті з викарбуваними на ній іменами 1784 героїв і словами Ю.Фучіка: «І мертві ми будемо жити в частці вашого великого щастя, бо ми вклали в нього наше життя». [5, с. 546 ]
Навпроти будинку райдержадміністрації стоїть пам'ятник Т. Г. Шевченку з викарбуваними словами: «І всім нам в купі на землі єдиномисліє подай і братолюбіє пошли». Також у місті є пам'ятний хрест борцям за Волю і Незалежність України. [10, с.156]
-
Вознесенська (Свято-Миколаївська) церква (1844 р.)
-
Дзвіниця Вознесенської (Свято-Миколаївської) церкви (1844 р.)
-
Фреска над центральним входом до Вознесенської церкви
-
Вознесенська каплиця (1871 р.)
-
Меморіальний комплекс «Пагорб Слави» на честь воїнів Другої світової війни
-
Братські могили воїнів, загиблих у Другій світовій війні
-
Свято-Вознесенський храм
Діє Горохівська дитяча музична школа за адресою вул. Шевченка, 18.
У місцевому Будинку школяра працює і творить свої унікальні шедеври-вишивки, ляльки й лялькові композиції, авангардні писанки, картини, вироби з мушель, бісеру, сухих рослин та інших матеріалів відома на Волині майстриня Ганна Бойко-Дергай.
Для дорослих та дітей працює районна бібліотека з книжковим фондом понад 50 тис. томів.
- міський стадіон «Колос» з одним великим футбольним полем.
- У 1970 р. відкрита Горохівська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа. Це, у першу чергу, школа виховання визначних спортсменів Заслуженого тренера України Олександра Миколайовича Баламута. Чотирнадцять разів його вихованці ставали чемпіонами України в першостях ЦСК «Колос». У 1970 р., виступаючи за збірну команду України на І Всесоюзних сільських іграх, вони завоювали золото. Олександром Баламутом було підготовлено 10 майстрів спорту СРСР. На рахунку гандболістів, вихованих і загартованих ним, був цілий ряд перемог і в міжнародних зустрічах, у тому числі над командами Польщі, Румунії, Чехословаччини та іншими. Тривалий період Горохів називали гандбольною столицею України.
Районна рада і райдержадміністрація виділили значні кошти на розвиток спорту. Була проведена реконструкція частини приміщення кінотеатру «Волинь» під спортивно-оздоровчий комплекс. 14 червня 2004 р. школа введена в дію. Тут створено прекрасні умови для занять багатьма видами спорту, фізичного і культурного виховання дітей та молоді. Для організації навчально-тренувального процесу в школі є спортивний зал, зал для занять боксом, зал для загально-розвивальних вправ. [16]
У Горохові є два об'єкти природно-заповідного фонду:
- Парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва «Горохівський» площею 12 га, статус надано згідно з рішенням облвиконкому № 255 від 11.07.1972 р; тут зростає понад 80 видів дерев та кущів. Це місце відпочинку мешканців Горохова.
- Парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва — Сидоруків парк.
На території міста діють загальноосвітня школа І-III ступеня № 1 імені Івана Яковича Франка, НВК «Загальноосвітня школа-гімназія», музична школа, будинок дитячо-юнацької творчості, дитячо-юнацька спортивна школа ім. О.Баламута, районна бібліотека для дорослих та дітей, Районний народний дім «Просвіта», державний сільськогосподарський коледж. Є два дошкільних навчальних заклади: «Казка» та «Сонечко». Сільськогосподарський технікум заснований у 1955 р. [5, с. 243]
У 1956 р. відкрилась дитяча музична школа.
У місті діють один стадіон, два спортивних майданчики зі штучним покриттям, дитячо-юнацька спортивна школа.
Відомий Горохів популярною, створеною в 1960 р., хоровою капелою районного Будинку культури. Хором «Хлібодар» із с. Вільхівка керував заслужений працівник культури, композитор Степан Кривенький, на жаль, уже покійний. Його «Пісня про Волинь» здобула найвище визнання в краї і стала своєрідною візиткою області.
Під час Німецько-радянської війни за кілька кілометрів на південний схід від міста вже 26 червня 1941 р. відбувся перший великий танковий бій радянських військ з німецькими і перша успішна контратака на наступ німецьких сил. Бої за Горохів тривали з квітня по 13 липня 1944 р. та завершилися поверненням міста під радянську окупацію. З метою увічнення пам'яті про полеглих окупантами споруджено Пагорб Слави.
Згідно з розсекреченими списками від Національного управління архівів та документації США (SAC) Горохів знаходився в списку цілей ядерних бомбардувань по позиціях СРСР у разі початку збройного протистояння під час Холодної війни[4][5]
З Горохова родом полковник армії УНР, член Української Центральної Ради Павловський Михайло Кузьмич; сучасний художник-дизайнер, лауреат Ukrainian Art Week, засновниця громадської організації «Квартира FM» Ірина Миколаївна Жичук (Щуцька); поети — Є. Л. Рекрут, С. А. Бояркевич, М. О. Буковський, Г. Г. Якимчук, К. Д. Корецька; краєзнавці, історики — Н. Я. Димнич, Я. Н. Димнич; художники — В. М. Гетьманчук, А. А. Пріщенко, В. А. Рижук (скульптор, лауреат обласної мистецької премії імені Йова Кондзелевича). Заслужений діяч мистецтв України — волинянин Ю. В. Войнаровський у 1979—1980 рр. працював викладачем Горохівської музичної школи. [11, с.87]
- Заслужений тренер України Олександр Баламут (гандбол) народився у місті Горохові, створив справжню «фабрику зірок» ручного м'яча. 15 майстрів спорту та понад ста вихованців волинського наставника свого часу входили до збірних СРСР та УРСР. Робота найкращого волинського фахівця гандболу була відзначена багатьма нагородами та званням почесного громадянина Волині за № 1. А рішенням Горохівської районної ради було присвоєно ім'я майстра спорту заслуженого тренера України з гандболу Олександра Баламута місцевій дитячо-юнацькій спортивній школі.
- Відомі гандболістки Анжела Швайковська та Наталя Голдованська грали в легендарному київському «Спартаку» в Ігоря Турчина.
- Ірина Жичук, відома луцька дизайнерка.
- Мацерук Валентина Петрівна(*26 листопада 1951 р., м. Горохів) — українська журналістка, редактор, перекладач, член НСЖУ, заслужений журналіст України. У 1975 р. закінчила факультет журналістики ордена Леніна Львівського державного університету ім. Івана Франка. Працювала кореспондентом районної газети «Вперед» (м. Сокаль Львівської області), а переїхавши до Чернівців, з 1976-го- в багатотиражці Чернівецького університету «Радянський студент», з 1981 р. — завідувач відділу шкільної та студентської молоді газети «Молодий буковинець». З 1989-го — кореспондент газети «Радянська Буковина», нині «Буковина», оглядач, завідувач відділу, з 2011-го — заступник головного редактора. Пише на теми освіти, охорони здоров'я, соціального захисту жіноцтва, багатодітних сімей, дітей та підлітків, людей похилого віку та інвалідів, людських взаємин, родинного виховання. Впродовж десятка років — член редколегії, відтак редактор журналу для дітей та юнацтва «Українська ластівка» обласного об'єднання Всеукраїнського товариства «Просвіта» ім. Т. Г. Шевченка. Викладач школи «Юнпрес» при Чернівецькому палаці дітей та юнацтва. Упорядник книги Григорія Мацерука «По кому росте трава», книги «Мистецтво бути жінкою», Співпрацює з видавництвами як редактор, перекладач, упорядник книг та статей. Лауреат конкурсу Спілки журналістів України «Золоте перо». Удостоєна звання «Відмінник освіти України». (01.01.2015).
- Валерія Тарновська (1782—1849) — польська художниця та колекціонерка.
- Феоктистов Сергій Олександрович (1984—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Олександр Корецький — талановитий художник, репресований «совітами». Він майже 10 років перебував у мордовських таборах. 1958 р. він зробив розпис частини храму-пам'ятника «Козацькі могили», що поруч з Берестечком. На багатьох виставках і в музеях експонувалися його картини, присвячені Т. Г. Шевченку, козацтву, темі останньої війни [7, с.59; 11, с. 98].
- Валерій Громадзький — польський священник.
- Андрій Сидор — Горохівський декан, настоятель парафії Вознесіння Господнього міста Горохів, митрофорний протоієрей.
- Токар Олександра Семенівна — 1914 року народження. Родом з Луганщини, була сиротою з трьох років… Проживала в м. Горохові з 1945 року. Це саме вона збирала перші матеріали до географічної енциклопедії Волині — про Горохів, про людей міста. Це саме вона зібрала перші кадастрові документи Горохова, бо знала всіх людей міста, їх проблеми…і до неї люди йшли за порадами, як йдуть християни до церкви на сповідь.
- Повідзіон Олена Яківна — 1919 року народження. Після закінчення Тбіліського стоматологічного університету пішла на війну військовим лікарем у військовий госпіталь, де і знайшла своє кохання- Цегівського хлопчину- Повідзіон Володимира Семеновича, з яким прожила 59 років в Горохові. З 1946 року працювала в місті лікарем стоматологом, і залишалася кращим стоматологом до самої смерті — в 2005 році.
- Велигорські — руський рід, з часом спольщився.
- ↑ Горохівський район. Архів оригіналу за 3 січня 2017. Процитовано 10 травня 2020.
- ↑ Кравчук П. А. Рекорди Волині 1993. – Любешів, 1994. – 64 с. ISBN 5-7707-2014-1/4., с. 7
- ↑ Rozporządzenie Ministra Spraw Wewnętrznych z dnia 12 kwietnia 1934 r. o zmianie granic miasta Horochowa w powiecie horochowskim, województwie wołyńskiem. [Архівовано 28 грудня 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
- ↑ США вперше розсекретили цілі ядерних ударів по СРСР Середа, 23 грудня 2015. Архів оригіналу за 3 січня 2017. Процитовано 3 січня 2017.
- ↑ U.S. Cold War Nuclear Target Lists Declassified for First Time. Архів оригіналу за 6 січня 2016. Процитовано 25 грудня 2015.
- Бої за Володимир Волинський // Журнал «Літопис Червоної Калини». — 1930 — Ч. 7 (липень). — С. 16—18.
- Горохів // Історія міст і сіл Української РСР : у 26 т. / П.Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967 - 1974. — том Волинська область / І.С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970 : 747с. — С.165-179.
- Головко В. В. Горохів [Архівовано 2 лютого 2017 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — С. 174. — ISBN 966-00-0405-2.
- Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc)
- Кравчук П. А. Рекорди Волині 1993. — Любешів, 1994. — 64 с. ISBN 5-7707-2014-1/4. , с. 7
- Тинченко Я. Офіцерський корпус Армії Української Народної Республіки (1917—1921): Наукове видання. — К.: Темпора, 2007. — 323 с. ISBN 966-8201-26-4
- Географічна енциклопедія України: В 3 т. — К., УЕ ім. Бажана, 1989—1993. Т.1. — 1989. — 416 с.
- Географія Горохівщини: Навчально-методичний посібник для учнів і вчителів загальноосвітніх шкіл. — Горохів, 1993. — 114 с.
- Денисюк В. Волинь. Події. Факти. Цифри. Туристичні маршрути. Видання третє. — Луцьк: Надстир'я, 2003. — 110 с.
- Календар знаменних і пам'ятних дат Волині. 2004. — Луцьк: Терем, 2003. — 152 с.
- Волинь туристична. Путівник. — Світ успіху, 2008. — 362с.
- Бондаренко Г. Історичне краєзнавство Волині. — Луцьк: Вежа, 2003. — Кн. 1. — 248 с.
- Волинь туристична. Путівник. Volyn region tourist Guide-book. — Світ успіху, 2008. — 364 с.
- Horochów // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 132. (пол.) — S. 132. (пол.)
- І. С. Гайдай. Горо́хів // Історія міст і сіл Української РСР: у 26 т. / П. Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967—1974. — том Волинська область / І. С. Клімаш (голова редколегії тому), 1970: 747с. — С. 165—179
- Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа м. Горохів [Архівовано 1 вересня 2016 у Wayback Machine.] Відділ освіти, молоді та спорту Горохівської райдержадміністрації Волинської області
- Горохівський район [Архівовано 3 січня 2017 у Wayback Machine.] на сайті Волинської обласної ради
- Риболовля на Горохівщині [Архівовано 5 квітня 2011 у Wayback Machine.]
- Сайт художника Ірини Жичук (Щуцької) [Архівовано 22 серпня 2021 у Wayback Machine.]
- Форум Горохова
{{Горохівський район}} {{Волинське воєводство}} {{Історичні місця Волинської області}} {{Бібліоінформація}} {{Ukraine-geo-stub}}