Шкіра, в якій я живу
Шкіра, в якій я живу![]() | |
---|---|
La piel que habito | |
![]() | |
Жанр | драма |
Режисер | Педро Альмодовар |
Продюсер | Педро Альмодовар Агустін Альмодовар |
Сценарист | Педро Альмодовар |
На основі | Tarantulad |
У головних ролях | Антоніо Бандерас Елена Аная Маріса Паредес Бланка Суарес |
Оператор | Хосе Луїс Алькайне |
Композитор | Альберто Іглесіас |
Монтаж | Хосе Сальседо |
Художник | Antxón Gómezd[1] |
Кінокомпанія | El Deseo |
Дистриб'ютор | Buena Vista |
Тривалість | 117 хв. |
Мова | іспанська |
Країна | ![]() |
Рік | 2011 |
Дата виходу | 29 вересня 2011 |
Кошторис | 13 млн. $ |
Касові збори | 30 800 000 $ |
IMDb | ID 1189073 |
sonyclassics.com/theskinilivein |
«Шкіра, в якій я живу» (ісп. La piel que habito) — фільм іспанського режисера Педро Альмодовара 2011 року за книгою «Тарантул» Тьєррі Жонке[2]. Стрічка, за словами Альмодовара, є моторошною історією, яка не схожа на жоден з попередніх фільмів режисера[3]. За жанром фільм близький до фільму жахів, в якому присутні насилля і нездорові потяги. Центральна тема фільму — помста.
Світова прем'єра стрічки відбулася у рамках 64-го Каннського кінофестивалю 19 травня 2011 року[4], а вихід у кінотеатри планувався на 29 вересня 2011 року[5].
Головний герой стрічки пластичний хірург на ім'я Роберт Ледгард (Антоніо Бандерас) після того, як його дружина потрапила у автокатастрофу, та згодом від реакції на жахливі наслідки аварії закінчила життя самогубством, присвячує себе створенню штучної шкіри, яка б могла її врятувати. Через 12 років йому вдається створити таку шкіру. Тепер лікарю потрібно знайти піддослідного для тестування шкіри.
- Антоніо Бандерас — доктор Роберт Ледгард
- Елена Аная — Віра
- Маріса Паредес — Марілія
- Ян Корнет — Вісенте
- Роберто Аламо — Сека
- Бланка Суарес — Норма
- Тереса Манреса — Касільда
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f5/La_Piel_que_habito_Cannes_2011.jpg/200px-La_Piel_que_habito_Cannes_2011.jpg)
Вперше Альмодовар анонсував проект фільму 2002 року. Початково планувалося, що головні ролі зіграють Антоніо Бандерас і Пенелопа Крус, але згодом режисер обрав на головну жіночу роль Елену Аная. Востаннє Бандерас знімався у фільмі Альмодовара 21 рік тому і вважається, що саме ця роль у «Зв'яжи мене!» (1989) стала визначальною і зробила його популярним.
Бюджет фільму склав 10 мільйонів євро[2].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/8/89/Elena_Anaya_La_piel_que_habito.jpg/200px-Elena_Anaya_La_piel_que_habito.jpg)
Зйомки розпочалися 23 серпня 2010 року і тривали чотири місяці[6][2]. Фільм знімали в іспанських містах Сантьяго-де-Компостела, Мадрид, А-Естрада і околицях Толедо[7].
- Приз молодіжного журі Каннського кінофестивалю(фр. Regards Jeune).
![]() | |
---|---|
![]() |
Трейлер(англ.)(ісп.) |
- Офіційний сайт [Архівовано 23 вересня 2011 у Wayback Machine.]
- Офіційна група [Архівовано 12 квітня 2015 у Wayback Machine.] у Facebook
- Про фільм на сайті Каннського кінофестивалю(рос.)(англ.)(яп.)(араб.)(фр.)(ісп.)(порт.)(кит.)
- Шкіра, в якій я живу на сайті Kino-teatr.ua
- Шкіра, в якій я живу на сайті IMDb (англ.)
- Дайджест російської кінокритики на фільм(рос.)
- ↑ Person Profile // Internet Movie Database — 1990.
- ↑ а б в Shooting starts on Almodóvar’s The Skin I Live In. Cineuropa - the best of european cinema (англ.). Архів оригіналу за 7 лютого 2019. Процитовано 5 лютого 2019.
- ↑ Álmodovar, Bayona make “ambitious, high-quality European films from Spain”. Cineuropa - the best of european cinema (англ.). Архів оригіналу за 6 березня 2019. Процитовано 5 березня 2019.
- ↑ Канни-2011: знайомі всі обличчя - новини кіно - Kino-teatr.ua. kino-teatr.ua. Архів оригіналу за 7 лютого 2019. Процитовано 5 лютого 2019.
- ↑ The Skin I Live In (2011), архів оригіналу за 15 січня 2011, процитовано 5 лютого 2019
- ↑ Almodóvar wraps shooting on “intense drama” The Skin I Live In. Cineuropa - the best of european cinema (англ.). Архів оригіналу за 7 лютого 2019. Процитовано 5 лютого 2019.
- ↑ Shooting starts on Almodóvar’s The Skin I Live In. Cineuropa - the best of european cinema (англ.). Архів оригіналу за 7 лютого 2019. Процитовано 5 березня 2019.
|
|
|