Джигарханян Армен Борисович
Армен Джигарханян | ||||
---|---|---|---|---|
вірм. Արմեն Բորիսի Ջիգարխանյան | ||||
![]() | ||||
Народився | 3 жовтня 1935[1] Єреван, Вірменська РСР, СРСР | |||
Помер | 14 листопада 2020[2] (85 років) Москва, Росія | |||
Поховання | Ваганьковське кладовище | |||
Національність | вірменин | |||
Громадянство | ![]() ![]() ![]() ![]() | |||
Діяльність | актор театральний режисер театральний педагог | |||
Alma mater | Єреванський державний інститут театру і кіно | |||
Заклад | Всеросійський державний інститут кінематографії | |||
Роки діяльності | 1955—2020 | |||
У шлюбі з | Vitalina Tsymbalyuk-Romanovskayad і Tatyana Vlasovad | |||
Діти | Stěpan A. Džigarchanjanнd | |||
Брати / сестри | Marina Dzhigarkhanyand | |||
IMDb | ID 0246150 | |||
Автограф | ![]() | |||
Нагороди та премії | ||||
| ||||
![]() | ||||
Арме́н Бори́сович Джигарханя́н[4] (вірм. Արմեն Ջիգարխանյան; 3 жовтня 1935, Єреван — 14 листопада 2020, Москва, Росія) — радянський, російський і вірменський актор, театральний режисер і педагог; Народний артист СРСР (1985). Почесний громадянин Єревана.[5] Кавалер ордена Пошани (Вірменія) (2010)[6].
Народився 3 жовтня 1935 року в Ерівані (нині — Єреван) у сім'ї Бориса Якимовича та Олени Василівни Джигарханян. Походив зі старовинного роду тифліських вірмен. Батько пішов із сім'ї, коли його синові був лише місяць від народження.[7] Уперше він побачив батька, вже ставши дорослим, коли гостював у бабусі на Новий рік, але вони майже не спілкувалися; перед самою смертю вже тяжко хворий Борис Якимович говорив, що сумує за сином і хоче попросити вибачення в нього.[8] Армена виховував вітчим, з яким у хлопчика склалися теплі стосунки.
Ріс у російськомовному середовищі, навчався в російській школі та з однаковим старанням осягав ази вірменської та російської культур. Мати Олена Василівна працювала в Раді міністрів Вірменської РСР, була запеклою театралкою і не пропускала жодної драматичної та оперної вистави.[9]
За словами Джигарханяна, його ранні роки припали на Велику Вітчизняну війну, і дитинства в нього, по суті, не було; сім'я знімала кімнату в будинку на вулиці Спандаряна в Єревані, і в пам'яті в нього відклалося, як всією сім'єю вони рубали дрова в підвалі, як мати плакала, втративши хлібні картки.[7][10]
У шкільні роки захопився театром і кіно, а після закінчення школи 1952 року вирушив до Москви та намагався вступити до ГІТІСу, але невдало. Повернувшись до Єревана, влаштувався на кіностудію «Арменфільм» помічником оператора.[7][9]
1954 року вступив до Єреванського художньо-театрального інституту на акторське відділення на курс Вартана Аджемяна, керівника Вірменського театру імені Сундукяна. Але набір виявився занадто великий, і Джигарханян перейшов на курс Армена Гулакяна, який закінчив 1958 року.
На сцену актор уперше вийшов у січні 1955 року у виставі за п'єсою Віктора Гусєва «Іван Рибаков» Єреванського російського драматичного театру імені К. С. Станіславського. У трупу цього театру, де актор пропрацював понад десять років, його запросили ще студентом-другокурсником.
У 1960 році актор дебютував у кіно у фільмі «Обвал», а популярність йому принесла одна з найкращих його кіноролей — молодий учений-фізик Артем Манвелян з картини «Здрастуй, це я!». Незабаром після виходу цього фільму з'явилися нові роботи, що демонструють широту акторського діапазону, психологічну достовірність і майстерність перевтілення — коваль Уста Мукуч у «Трикутнику», Левон Погосян у драмі «Коли настає вересень», штабскапітан Овечкін у найпопулярніших «Нових пригодах невловимих», чекіст Артузов у телевізійній стрічці «Операція „Трест“», лівий есер Прошьян в історичній картині «Шосте липня», Михайло Стишний у «Журавушці». Запам'ятався глядачам і горбатий ватажок банди «Чорна кішка» Карп із телефільму «Місце зустрічі змінити не можна». Знаковим у кар'єрі Армена Джигарханяна став і телефільм «Тегеран-43», в якому актор зіграв найманого вбивцю Макса Рішара, учасника невдалого замаху на голів держав «тегеранської трійки» в роки Другої Світової. Партнерами Джигарханяна у фільмі були французька акторка Клод Жад (у ролі коханки Рішара), і німецький актор Курд Юргенс (у ролі його адвоката).
Армен Джигарханян став одним із найзніманіших акторів (понад 250 ролей у кіно- і телефільмах[11]). На рахунку актора різнопланові ролі у фільмах найкращих радянських і російських режисерів, у стрічках різних жанрів, у комедійних і пригодницьких картинах, у драмах і музичних фільмах. Багато працював на дубляжі, озвучував мультфільми. Про останні свої ролі в кіно, часто епізодичні, говорив, що «знизив вимогливість» і «гроші хороші».
1967 року Анатолій Ефрос запросив актора до Московського театру імені Ленінського комсомолу, але незабаром його відсторонили від керівництва, і він пішов працювати другим режисером до Театру на Малій Бронній, взявши з собою десять акторів-однодумців; Джигарханян до їхнього числа не входив і продовжив грати в «Ленкомі».[12]
1969 року на запрошення Андрія Гончарова перейшов до Московського театру імені Володимира Маяковського, де незабаром став провідним актором. Він, зокрема, грав ролі Левінсона у виставі «Розгром» у постановці Марка Захарова[7], Стенлі Ковальського в «Трамваї „Бажання“» і Великого Па в «Кішці на розпеченому даху» Теннессі Вільямса, Сократа в «Бесідах із Сократом» Едварда Радзинського, генерала Хлудова в «Бігу» та інших. Покинув театр у вересні 1996 року, але продовжував виступати на сцені у виставах інших театрів і в антрепризних постановках.
З 1989 по 1997 роки викладав акторську майстерність у ВДІКу, був професором.
У 1996 році зі своїм курсом заснував Московський драматичний театр під керівництвом Армена Джигарханяна, ставши його художнім керівником, а з 2005 року — директором. Театр Джигарханяна (Театр «Д») одразу посів особливе місце серед невеликих театрів Москви. На сцені свого театру зіграв яскраві ролі у виставах «Повернення додому» і «Остання стрічка Креппа»: «… Я граю Креппа — півтори години на сцені на цілковитій самоті, тільки з магнітофоном. Шкодую навіть, що немає можливості, щоб у Креппа раптом ніс, як у сифілітика, відпав — до такої міри гниє і розкладається ця людина… Я граю його без зубів — свої протези знімаю…».[10]
Крім цього був зайнятий в антрепризних спектаклях. Грав на сцені «Ленкома» (тут артистом зіграні Генерал у виставі «Варвар і єретик» за романом «Гравець» і головний герой п'єси «Філумена Мартурано» — спектакль йде під назвою «Місто мільйонерів»).
Академік Національної академії кінематографічних мистецтв і наук Росії.[13] Академік Російської академії кінематографічних мистецтв «Ніка».
У 2006 році взяв участь у підготовці видання книги «Автограф століття».
У 1999 році отримав грін-карту за квотою уряду США для видатних діячів мистецтва. Семикімнатний будинок в Америці подарував його шанувальник.[14]
До 2015 року жив на дві країни: три-чотири місяці на рік — зазвичай літо і початок осені — у Гарленді під Далласом (штат Техас), а з вересня по травень — у Москві.
Уболівав за московський футбольний клуб «Спартак».[15]
Помер 14 листопада 2020 року в Москві о 6 годині ранку на 86-му році життя.[16] Причиною смерті стала зупинка серця через хворобу нирок і набряк організму на тлі інших хронічних захворювань. Актор був госпіталізований у середині жовтня, але врятувати Армена Джигарханяна не вдалося.[17]
Церемонія прощання відбулася 17 листопада 2020 року в Московському драматичному театрі. Похований на Ваганьковському кладовищі поруч із дочкою Оленою (ділянка 29).[18]
14 листопада 2021 року, через рік після смерті артиста, на його могилі було відкрито пам'ятник, авторами виступили скульптори Ваге і Мікаель Согояни. Прообразом для нього стала головна роль актора у виставі «Бесіди з Сократом».[19]
Під час російського вторгнення в Україну в березні 2014 року Армен Джигарханян підтримав українців і порівняв дії російського керівництва з діями дурня, процитувавши вірменське прислів'я:
Дурень кинув камінь у воду, 100 розумних витягнути не можуть.
Актор заявив, що не підписував і не збирається підписувати жодних листів на підтримку Путіна, оскільки «не розуміє як росіяни і українці можуть ворогувати між собою»[20].
Рік | Фільм | Оригінальна назва | Роль |
---|---|---|---|
1968 | Нові пригоди невловимих | рос. Новые приключения неуловимых | штабс-капітан Овечкін |
1968 | На Київському напрямку | рос. На Киевском направлении | Іван Баграмян |
1969 | Білий вибух | рос. Белый взрыв | лейтенант Артем Арсенов |
1972 | Гонщики | рос. Гонщики | Вартан Вартанович |
1972 | Літні сни | рос. Летние сны | |
1972 | Чоловіки | рос. Мужчины | Казарян |
1975 | Коли настає вересень | рос. Когда наступает сентябрь | Левон Погосович Погосян |
1975 | Повітроплавець | рос. Воздухоплаватель | Олександр Купрін |
1975 | Одинадцять надій | рос. Одиннадцать надежд | Гомес |
1977 | Собака на сіні | рос. Собака на сене | Трістан |
1978 | Ярославна, королева Франції | рос. Ярославна, королева Франции | митрополит Феопемпт |
1978 | 13-й апостол | рос. 13-й апостол | Давид, директор притулку |
1979 | Живіть довго | рос. Живите долго | Бароян |
1981 | Тегеран-43 | рос. Тегеран-43 | Макс Рішар |
1986 | Крик дельфіна | рос. Крик дельфина | стюард |
1986 | За явною перевагою | рос. За явным преимуществом | Трунов |
1987 | Раз на раз не випадає | рос. Раз на раз не приходится | Папашин |
1989 | Князь Удача Андрійович (фільм, 1989) | рос. Князь Удача Андреевич | Касторієв |
1990 | Анекдоти | рос. Анекдоты | |
1991 | Гангстери в океані | рос. Гангстеры в океане | |
1992 | Снайпер | рос. Снайпер | Августо Саланте |
1992 | На Дерибасівській гарна погода, або На Брайтон-Біч знову йдуть дощі | рос. На Дерибасовской хорошая погода, или На Брайтон-Бич опять идут дожди | Кац |
1992 | «Чорний квадрат» | рос. Чёрный квадрат | Михайло Георгадзе, секретар Президії Верховної Ради СРСР |
1996 | Карнавальна ніч-2 | рос. Карнавальная ночь-2 | |
2004 | Три мушкетери | рос. Три мушкетёра | Капітан Де Тревіль |
2005 | Несподівана радість | рос. Нечаянная радость | Василь Адамович |
2006 | Бідна крихітка | рос. Бедная крошка | |
2007 | Найкращий фільм | рос. Самый лучший фильм | секретар Бога |
2007 | Любов на вістрі ножа | рос. Любовь на острие ножа | |
2008 | Домовик | рос. Домовой | олігарх Яворський |
2009 | Ахтамар | рос. Ахтамар | таксист |
2014 | Будиночок у серці | рос. Домик в сердце | дідусь |
Рік початку | Рік закінчення | Серіал | Оригінальна назва | Роль | Кількість серій |
---|---|---|---|---|---|
1979 | Місце зустрічі змінити не можна | рос. Место встречи изменить нельзя | Карп («Горбатий») | 5 серій | |
1982 | Нам тут жити | рос. Нам здесь жить | Олександр Шереметьєв | 3 серії | |
2003 | Бандитський Петербург. Фільм 4. Арештант | рос. Бандитский Петербург. Фильм 4. Арестант | кримінальний авторитет Гурген | ||
2003 | Бандитський Петербург. Фільм 5. Опер | рос. Бандитский Петербург. Фильм 5. Опер | кримінальний авторитет Гурген | ||
2004 | Моя прекрасна нянька | рос. Моя прекрасная няня | Джугашвілі | 1 серія | |
2006 | Хто в домі господар? | рос. Кто в доме хозяин? | дядько Ашот | 1 серія |
- 2008 — «300 облич Армена Джигарханяна» (Перший канал, автор сценарію Д. Ткачов, режисер І. Фірсова).[21]
- 2010 — «Тисяча і одна роль Армена Джигарханяна» (Перший канал, режисер Д. Трофімов)
- 2010 — «Армен Джигарханян» (з циклу «Острови») (канал «Культура», автор сценарію С. Арутюнян, режисер А. Морозов)
- 2014 — «Фатальна блондинка Джигарханяна» — телеканал НТВ.[22]
- 2015 — «Армен Джигарханян. Там, де мені добре» (Перший канал)
- Заслужений артист Вірменської РСР (1966)
- Народний артист РРФСР (29.01.1973)
- Народний артист Вірменської РСР (24.01.1977)[23]
- Народний артист СРСР (06.02.1985)
- Заслужений діяч мистецтв Автономної Республіки Крим (07.05.2001) — за визначний внесок у розвиток мистецтва і культури, самобутню виконавську майстерність і високий професіоналізм[24]
- Лауреат Державних премій Вірменської РСР:
- За участь у фільмі «Трикутник» (1975);
- За участь у фільмі «Сніг в траурі» (1979).
- «Спецприз Оргкомітету» премії «КУМИР» 2002 року (роль Доменіко Соріано у виставі «Місто Мільйонерів» Московського театру «Ленком»).
- Всесоюзний кінофестиваль (1987, Спеціальний приз журі, фільм «Самотня Орешина»).
- Золотий орел 2008 року — Найкраща чоловіча роль другого плану «Зникла імперія».
- Лауреат Всесоюзного кінофестивалю в номінації «Премії за найкращі акторські роботи» (1987).
- Лауреат театральної Премії імені Станіславського за роль Доменіко в номінації «За найкращу чоловічу роль 2000 років».
- МКФ авторського кіно в Белграді (1977, Приз глядацьких симпатій, фільм «Коли настає вересень»)
- Нагороджений орденом «За заслуги перед Вітчизною» II ступеня (Указ Президента РФ № 1203 від 03.10.2010).
- Орден «MECENAT»
- Орден «За заслуги перед Вітчизною» III ступеня (3 жовтня 1995) — за великий особистий внесок у розвиток театрального мистецтва
- Орден «За заслуги перед Вітчизною» IV ступеня (1 грудня 2005) — за великий внесок у розвиток театрального мистецтва і багаторічну творчу діяльність.
- Орден Пошани (Вірменія) (2010)[25][26]
- Орденський знак «Рубіновий Хрест Слави» (2008, Некомерційний Фонд «Слава Вітчизни»).
- Премія «Золота маска» (2001) — за роль дона Доменіка в спектаклі «Місто мільйонерів».
- Премія «Кришталева Турандот» (2010) в номінації «За Честь і Гідність».
- Премія «Золотий Овен» (1995) — за творчий сплав життєлюбства і мудрості.
- Премія мерії Москви (1994) — за участь у виставі «Жертва століття».
- Царскосільська мистецька премія (18 жовтня 2011) — за самобутній акторський почерк і унікальний шлях у театрі і кіно.
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #119296667 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ Armenian actor Armen Dzhigarkhanyan dies aged 85
- ↑ Chorekchyan, Khachatur (2005). Армену Джигарханяну 70 лет. Русская Америка. Архів оригіналу за 7 квітня 2014.
Армен Джигарханян имеет сейчас гражданство России и США
- ↑ Іноді Джиґарханян, наприклад в ЕСУ: Джиґарханян Армен Борисович [Архівовано 19 січня 2017 у Wayback Machine.]
- ↑ Офіційний сайт мерії Єревана. Список почесних громадян Єревана(вірм.)(рос.)(англ.)[недоступне посилання з квітня 2019]
- ↑ [Президент Армении вручил Джигарханяну орден Почета (рос.). Архів оригіналу за 12 грудня 2013. Процитовано 24 березня 2013. Президент Армении вручил Джигарханяну орден Почета (рос.)]
- ↑ а б в г «Армен Джигарханян. Там, где мне хорошо». Документальный фильм (рос.), процитовано 15 серпня 2024
- ↑ Марина Джигарханян. «Ну почему так поздно?!». 7Дней.ру (рос.). Процитовано 15 серпня 2024.
- ↑ а б Агамиров, Карэн (25 жовтня 2007). Народный артист СССР Армен Джигарханян. Радио Свобода (рос.). Процитовано 15 серпня 2024.
- ↑ а б https://tvkultura.ru/video/show/brand_id/20882/episode_id/951858/
- ↑ Театр Армена Джигарханяна: Джигарханян. web.archive.org. 2 лютого 2009. Процитовано 16 серпня 2024.
- ↑ Марина Джигарханян. «Ну почему так поздно?!». 7Дней.ру (рос.). Процитовано 16 серпня 2024.
- ↑ Список членов Национальной Академии кинематографических искусств и наук России. kinoacademy.ru. Процитовано 19 серпня 2024.
- ↑ Армен Джигарханян: Я много лет хотел пописать со сцены. EG.RU (рос.). Процитовано 19 серпня 2024.
- ↑ Новости, Р. И. А. (20100419T1243). Знаменитые болельщики "Спартака". РИА Новости (рос.). Процитовано 19 серпня 2024.
- ↑ Официальный сайт Иззи казино ✔️ Регистрируйся и получай бездепозитный бонус Иззи казино. www.dzigartheater.ru. Процитовано 15 серпня 2024.
- ↑ Новости, Р. И. А. (20201114T1135). Друзья Джигарханяна рассказали о причине смерти актера. РИА Новости (рос.). Процитовано 15 серпня 2024.
- ↑ Джигарханяна похоронили на Ваганьковском кладбище - ТАСС. TACC (рос.). Процитовано 15 серпня 2024.
- ↑ Памятник Армену Джигарханяну открыли на Ваганьковском кладбище - ТАСС. TACC (рос.). Процитовано 15 серпня 2024.
- ↑ Російський актор Джигарханян назвав Путіна дурнем (ВІДЕО) / Джигарханян про Україну: дурень кинув камінь у воду, 100 розумних витягнути не можуть. Архів оригіналу за 21 березня 2014. Процитовано 19 березня 2014.
- ↑ Документальный фильм «300 лиц Армена Джигарханяна» 2008: актеры, время выхода и описание на Первом канале / Channel One Russia, процитовано 14 серпня 2024
- ↑ ntv.ru, Новые русские сенсации / Выпуски / «Роковая блондинка Джигарханяна» / Передачи НТВ (рос.), процитовано 14 серпня 2024
- ↑ Джигарханян Армен Борисович - Киносозвездие - авторский проект Сергея Николаева. kinosozvezdie.ru. Процитовано 14 серпня 2024.
- ↑ О присвоении почетных званий Автономной Республики Крым Джигарханяну А.Б. и Поппе Т.Г. Офіційний вебпортал парламенту України (укр.). Процитовано 14 серпня 2024.
- ↑ https://president.am/hy/decrees/item/425
- ↑ Армен Джигарханян награжден армянским Орденом Почета. PanARMENIAN.Net. Процитовано 14 серпня 2024.
- Плахотнюк С. О. Джиґарханян Армен Борисович [Архівовано 19 січня 2017 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2007. — Т. 7 : Ґ — Ді. — С. 523. — ISBN 978-966-02-4457-3.
- Актеры советского кино. Вып. 7-й. — М., 1971. (рос.)
- Великие кинозвезды XX века. — М., 2001. — С. 155—159. (рос.)
- Всемирный биографический энциклопедический словарь. — М., 1998. — С. 240. (рос.)
- Джигарханян А. Б., Дубровский В. Я. — одинокий клоун. Диалоги, монологи, реплики. — М., 2000.
- Кино: Энциклопедический словарь. — М., 1986. — С. 122. (рос.)
- Кинословарь. — Т. 1. — СПб., 2001. — С. 357—359. (рос.)
- Раззаков Ф. Досье на звезд: Наши любимые фильмы. — М., 2001. — С. 84—85. (рос.)
- Цыркун Н. Армен Джигарханян: Жизнь и творчество. — М., 2002. (рос.)
- Помер актор Армен Джигарханян /Укрінформ, 14.11.2020/ [Архівовано 14 листопада 2020 у Wayback Machine.]
- Джиґарханян Армен Борисович // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Кино-Театр.ru [Архівовано 29 березня 2014 у Wayback Machine.]
- Відомі особи, хто не пережив 2020 рік [Архівовано 11 липня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
![]() |
Це незавершена стаття про особу Вірменії. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
- Народились 3 жовтня
- Народились 1935
- Уродженці Єревана
- Померли 14 листопада
- Померли 2020
- Померли в Москві
- Поховані на Ваганьковському кладовищі
- Випускники Єреванського художньо-театрального інституту
- Викладачі ВДІК
- Кавалери ордена Пошани (Вірменія)
- Кавалери ордена «За заслуги перед Вітчизною»
- Народні артисти СРСР
- Народні артисти РРФСР
- Народні артисти Вірменської РСР
- Лауреати Державної премії Вірменської РСР
- Російські актори
- Радянські театральні актори
- Радянські кіноактори
- Російські кіноактори
- Російські актори озвучування
- Російські театральні педагоги
- Актори та акторки «Ленкому»
- Почесні громадяни Єревана
- Керівники театрів
- Вірмени Росії
- Діячі російської культури, що підтримали Україну
- Актори, які зіграли роль Йосипа Сталіна