Кульчицька Олена Львівна
Кульчицька Олена Львівна | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Народження | 15 вересня 1877 Бережани, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина[1] | |||
Смерть | 8 березня 1967[1] (89 років) | |||
Львів, Українська РСР, СРСР[1] | ||||
Поховання | Личаківський цвинтар[2] | |||
Країна | ![]() ![]() ![]() | |||
Жанр | графіка | |||
Навчання | Віденська академія мистецтв (1907) | |||
Діяльність | художниця, візуальна мисткиня, графікеса, art educator | |||
Відомі учні | Фомичов Микола Михайлович, Овчинников Володимир Степанович і Вишняк Петро Тимофійович | |||
Брати, сестри | Кульчицька Ольга-Меланія Львівна | |||
Нагороди | ||||
| ||||
![]() | ||||
Оле́на Льві́вна Кульчи́цька (15 вересня 1877, Бережани — 8 березня 1967, Львів) — українська художниця з різних видів[3] мистецтва графіки, малярства, килимарства, педагог. Народна художниця УРСР (1956). Депутатка Верховної Ради УРСР 3—4-го скликань. Авторка понад 4 000 художніх творів, що увійшли до золотого фонду української книжкової ілюстрації («Слово о полку Ігоревім», «Тіні забутих предків», «Лис Микита», тритомна праця етнографа Стефаника). Піонерка ілюстрації дитячої книги на західноукраїнських землях.
Народилася 15 вересня 1877 року в місті Бережани на Тернопільщині. Рід Кульчицьких гербу Сас походить із села Кульчиці під Самбором. У Кульчицях мали придомок «Смитанка-Ручка». Батько — Лев Теодорович Кульчицький (1843 — 4 грудня 1909) — радник суду, адвокат, громадський діяч, член багатьох товариств, перший директор «Народної каси» у Косові. Мати — Кульчицька (до шлюбу Стебельська) Марія Яківна (?— 29 грудня 1939). Сестра — Ольга-Меланія (1873 м. Устечко — 29 березня 1940 Львів)
Олена з дитинства любила малювати. На розвиток її таланту вплинули уроки батька, що сам цікавився живописом, мальовнича природа рідного краю, пам'ятники архітектури, поетика народних пісень, казок, переказів. 1894 року закінчила 8-класовий навчальний заклад при монастирі Сакраменток у Львові. Кілька місяців (у 1901—1902 роках) разом із сестрою Ольгою відвідувала Львівську Художньо-промислову школу (нині ЛДКДУМ ім. І. Труша), де отримала перші уроки роботи з аквареллю у інспектора середніх шкіл Стефановича. Пізніше навчалась у щойно відкритій приватній художній школі С. Батовського-Качора та Р. Братковського. Згодом вступає до Львівської студії художників реалістичного напрямку. В 1907 році Олена Кульчицька закінчує Академію мистецтв у Відні.
У 1909 році Кульчицька вперше виставила свої роботи у Львові, із надзвичайним успіхом. Мисткиня творила своєрідний літопис народного життя. Такими є живописні твори: жанрові композиції «Жнива», «Діти зі свічками», портрети «На прощу», численні пейзажі, натюрморти. В 1912 році вперше взяла участь у Київській українській художній виставці, що стало поворотною віхою в її мистецткій кар'єрі.
Кульчицька повністю присвятила себе мистецтву, сім'ї не створювала. Співзаснувала музей «Стривігор» у Перемишлі, де певний час проживала і творила.
Померла Олена Кульчицька 8 березня 1967 року у Львові. Похована в родинному гробівці на 72 полі Личаківського цвинтаря.
Олена Кульчицька яскраво виявила себе в різних видах мистецтва: живопис, графіка, сакральний живопис (створила унікальний іконостас), народне прикладне мистецтво, килимарство; проєктувала меблі. Усі свої роботи сповненювала гуманістичним характером.
Офорти «При лямпі», «Біля криниці», дереворити «Довбуш», «Зима», цикл «Історія княжих часів», численні ліногравюри, серед них знаменитий цикл «Українські письменники» значно наблизили українське малярство до Європи.
З 1939 року працювала художницею Львівського музею імені Тараса Шевченка, з 1940 року очолювала відділ народного мистецтва Львівського етнографічного музею Академії наук Української РСР.
З 1945 до 1954 роки Олена Кульчицька викладала графіку в Українському поліграфічному інституті ім. І. Федорова, професоркою якого стала у 1948 році. Випускає серію ліногравюр «Лихоліття українського народу».
Велику мистецьку й наукову вартість мають альбоми акварелей Кульчицької «Народна архітектура західних областей УРСР» та «Народний одяг західних областей УРСР» (1959, понад 100 малюнків). За 1928—1946 роки Олена Кульчицька пішки пройшла майже весь Захід України, пишучи з натури[4].
Кульчицька активно займалася килимарством: створювала ескізи орнаментів для килимів, які ткала її сестра. Створила неповторні перлини з емалі, бронзи, майоліки. У роботах мисткиня відтворювала дух народу, як його відчувала.
На честь 25-річчя своєї творчої діяльності організовує виставку робіт у залах НТ ім. Шевченка (Київ).
У 1967 році Олена Кульчицька стала лауреаткою Державної премії УРСР імені Т. Г. Шевченка. Її твори з незмінним успіхом експонувалися в багатьох містах світу.
2013 Національний музей у Львові імені Шептицького видав повний альбом-каталог творів Кульчицької, до якого ввійшли 347 репродукцій графіки, малярства та ужиткового мистецтва.
Олена Кульчицька — авторка спогадів «Хронологія творчості».
Після другої радянської окупації не поїхала на еміграцію, а навпаки — активно допомагала родинам, які зазнали арештів та заслання. Зверталася до різноманітних радянських установ із проханням про звільнення багатьох діячів української культури, зокрема, мистецтвознавця та діячки ОУН Віри Свєнціцької.
1955 року Кульчицька розгорнула цілу кампанію на захист від закриття Львівського художнього училища — вже після звільнення України від СССР цей заклад виріс у Львівський державний коледж декоративного та ужиткового мистецтва імені Івана Труша[5].
У середмісті Тернополя є вулиця Олени Кульчицької. Також вулиця Олени Кульчицької є у місті Львові.
- Кульчицька Олена Львівна [Текст] // Друковані праці науково-педагогічних співробітників Українського поліграфічного інституту ім. Івана Федорова, опубліковані в 1930—1970 рр. : біобібліогр. покажчик у 2-х чч. / уклад. : Б. В. Дурняк, О. В. Мельников, О. М. Василишин, С. Г. Янчишин, В. В. Стасенко. — Ч. 1. — Львів : Укр. акад. друкарства, 2009. — С. 329–330
- ↑ а б в Кульчицкая Елена Львовна // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- ↑ Степанович К. Л. Личаківський некрополь — 2006. — С. 393. — ISBN 978-966-8955-00-5
- ↑ Олена Кульчицька. ArtLvivOnline
- ↑ Советская этнография, 1960. — № 5. — C. 157–158
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 13 квітня 2021. Процитовано 13 квітня 2021.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання)
- Г. П. Герасимова. Кульчицька Олена Львівна [Архівовано 20 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 5 : Кон — Кю. — С. 488. — ISBN 978-966-00-0855-4.
- Л. В. Кость. Кульчицька Олена Львівна [Архівовано 20 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2024. — ISBN 966-02-2074-X.
- Олена Кульчицька (1877—1967). Графіка. Малярство. Ужиткове мистецтво: альбом-каталог / Нац. музей у Львові ім. А. Шептицького ; [авт. ст., упоряд. Л. Кость ; упоряд. спогадів: Л. Кость, Т. Різун ; наук. ред. О. Біла]. — Львів: Апріорі ; Київ: Майстер книг, 2013. — 392 с. : іл. — Бібліогр. в тексті. — ISBN 978-617-7124-01-5
- Жадько В. О. Український некрополь. — К., 2005. — С. 213.
- Кульчицька О. Л. «Джерело творчої наснаги» // Живі традиції. — К., 1985. — С. 111-114. — (Укр. художники про себе і свою творчість).
- Дзядик О. Незабутня: Спогад про художницю // Тернопілля'97: Регіон. річник. — Тернопіль, 1997. — С. 424-426.
- Блюміна І. Довгий тернистий, але плідний шлях //Наш час. — 1997. — 12 груд.
- Брицька Г. Чарівний світ жінок-митців // Бережанське віче. — 1997. — 27 верес.
- Голод І. Три ювілеї Олени Кульчицької // Тиждень. — 1997. — 12-18 верес.
- Деркач М. Володарка скарбів // Вісті Придністров'я. — 1997. — 19 верес.
- Кутиський М. Некрополь України // Дніпро. — 1997. — № 1-2. — С.175.
- Мадонова Г. Проти бурі // Армія України. — 1997. — 13 верес.
- Мандибура М. Стежини творчості // Дзвін. — 1997. — № 11-12. — С.148-152.
- Семчишин О. Традиції і час // Народне мистецтво. — 1999. — № 3-4. — С.58.
- Симчич М. За традиціями Олени Кульчицької //У країнське слово. — 1997. — 17 квіт.
- Кульчицька Олена Львівна (15.IX.1877-8.III.1967) // УРЕ. — 2-е вид. — К., 1981. — Т. 6. — С. 13.
- Кульчицька Олена Львівна (15.IX.1877-8.III.1967) // Митці України: Енцикл. довід. — К., 1992. — С. 342.
- Ярина Коваль Кульчицька йде // Львівська газета. — 2013. — 5 грудня.
- І. Дуда. Кульчицька Олена Львівна // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2005. — Т. 2 : К — О. — С. 277. — ISBN 966-528-199-2.
- Волошин, Люба. Творці українського модерну: Олена Кульчицька / Люба Волошин // Образотворче мистецтво. — 2005. — № 4. — С. 47–49. [Архівовано 29 грудня 2018 у Wayback Machine.]
- Волошин, Люба. Творці українського модерну: Олена Кульчицька : (закінчення; початок у четвертому числі ”ОМ” за 2005 рік) / Люба Волошин // Образотворче мистецтво. — 2006. — № 1. — С. 11. [Архівовано 29 грудня 2018 у Wayback Machine.]
- ОЛЕНА КУЛЬЧИЦЬКА // Бібліотека українського мистецтва
- Олена Кульчицька – багатогранний феномен українського мистецтва [Архівовано 29 жовтня 2020 у Wayback Machine.]
- Володимир Попович. Спогади про Олену Кульчицьку. 1978. [Архівовано 14 травня 2017 у Wayback Machine.]
- Щотижневик «Дзеркало тижня»
- Модернова галичанка
- Галицька брама № 9-10 — 1997. Номер присвячено Олені Кульчицькій [Архівовано 29 травня 2015 у Wayback Machine.]
- Ілюстрації Олени Кульчицької до книги Тіні забутих предків 1929 року видання. [Архівовано 7 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Вірші-присвяти Олені Кульчицькій [Архівовано 3 лютого 2014 у Wayback Machine.]
- [1] [Архівовано 11 березня 2014 у Wayback Machine.]
- Кульчицька Олена Львівна [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.]
- О. Л. Кульчицька як художник-етнограф. Каталог виставки. Львів, 1953. [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.]
- Олена Кульчицька. Стаття Миколи Голубця. Передмова Михайла Осіньчука. Львів, Асоціація незалежних українських мистців, 1933. [Архівовано 17 червня 2015 у Wayback Machine.]
- Олена Кульчицька. Графіка. Київ, 1954
- Народились 15 вересня
- Народились 1877
- Уродженці Бережан
- Померли 8 березня
- Померли 1967
- Померли у Львові
- Поховані на Личаківському цвинтарі
- Випускники Віденської академії мистецтв
- Кавалери ордена Трудового Червоного Прапора
- Кавалери ордена «Знак Пошани»
- Народні художники УРСР
- Лауреати Шевченківської премії
- Українські художники
- Українські художниці
- Українські ілюстраторки
- Українські педагоги
- Патрони юнацьких пластових куренів
- Науковці Української академії друкарства
- Художники Львова
- Українські майстри екслібриса
- Люди, на честь яких названо вулиці
- Кульчицькі
- Депутати Верховної Ради УРСР 3-го скликання
- Депутати Верховної Ради УРСР 4-го скликання
- Лауреати Шевченківської премії 1967 року
- Заслужені діячі мистецтв України