П'єр Реверді
П'єр Реверді | ||||
---|---|---|---|---|
фр. Pierre Reverdy | ||||
![]() | ||||
Народився | 13 вересня 1889[1][2][…] Нарбонн | |||
Помер | 17 червня 1960[4][1][…] (70 років) Solesmes Abbeyd, Солем | |||
Країна | ![]() | |||
Місце проживання | Солем[5] | |||
Діяльність | поет, автор афоризмів, письменник, унаочнювач | |||
Мова творів | французька | |||
Роки активності | з 1915 | |||
Автограф | ![]() | |||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/24/Amedeo_Modigliani%2C_Pierre_Riverdy%2C_1915.jpg/220px-Amedeo_Modigliani%2C_Pierre_Riverdy%2C_1915.jpg)
П'єр Реверді́ (фр. Pierre Reverdy, 13 вересня 1889, Нарбонна — 17 червня 1960, Солем, Сарта) — французький поет, а також автор літературознавчих есе та оповідань. У своїх літературних творах був близький до кубізму та сюрреалізму.
У свідоцтві про народження П'єра Реверді було вказано «народився від невідомого батька та невідомої матері». Мати П'єра хоч і була одружена з його батьком, проте той проживав у Аргентині. Батьки повторно одружилися 1897 року. А мати визнала П'єра своїм сином, коли тому виповнилося 22 роки. В родині Реверді було багато скульпторів, що займалися сакральним мистецтвом. Тож змалку і все життя Реверді плекав почуття глибокої релігійності. Читати і писати П'єр навчився від батька. Здобув освіту в Тулузі і Нарбонні.
У жовтні 1910 року Реверді переїхав до Парижа. Він жив у відомому будинку-гуртожитку Бато-Лавуар на Монмартрі, де мав нагоду познайомитися з Пабло Пікассо, Гійомом Аполлінером, Максом Жакобом, Луї Арагоном, Андре Бретоном, Філіппом Супо та Трістаном Тцара. Його паризькими друзями стали Пабло Пікассо, Жорж Брак, Хуан Ґріс[6] та Анрі Матісс. Реверді брав безпосередню участь у становленні такого мистецького напрямку, як сюрреалізм. У першому маніфесті сюрреалістів Андре Бретон назвав Реверді «найбільшим поетом нашого часу»[7]. 1914 року Реверді одружився зі швачкою Анрієттою Шарлоттою Бюро (фр. Henriette Charlotte Bureau).
1915 року Реверді опублікував свою першу поетичну збірку «Вірші в прозі» (Poèmes en prose), яка була ілюстрована художником-кубістом Хуаном Ґрісом. 1917 року разом з Гійомом Аполлінером та Максом Жакобом Реверді заснував часопис літературного авангарду «Північ-Південь» (Nord-Sud). Назва журналу походила від назви станції метро, що з 1910 року поєднувала Монпарнас із Монмартром. «Теорія образу» Реверді, опублікована в цьому журналі в березні 1918 року, мала великий вплив на молодого Андре Бретона, яка дала йому ключ до власних міркувань щодо природи творчості. Слова, що струмують з несвідомого, утворюють образ: «Образ є чистим творіння духа — він не може постати з порівняння, а радше з наближення більше чи менше віддалених між собою реальностей. — Що віддаленішими і точнішими є взаємини поєднаних між собою реальностей, то сильнішим стає образ — то більшим є його емоційний вплив та поетична реальність»[8].
На початку 1920-х років Реверді мав любовний зв'язок з дизайнеркою моди Коко Шанель та присвятив їй багато своїх поезій.[9]
З часом Реверді дистанціювався від руху сюрреалістів, а 1926 року у віці 37 років покинув Париж, перейшов до католицизму й оселився в Солемському абатстві Святого Петра. Тут у статусі світського брата (конверза) він прожив до кінця свого життя, тобто до 1960 року. У монастирі Реверді написав чимало поезій, а також дві літературознавчі книжки «En vrac» та «Le livre de mon bord», де окрім есе були представлені його афоризми.
- Poèmes en prose (1915)
- La lucarne ovale (1916)
- Quelques poèmes (1916)
- Le voleur de Talan (1917, роман)
- Les ardoises du toit (1918, з малюнками Ж.Брака)
- La guitare endormie (1919, з малюнками Х.Гріса)
- Self-defence (1919, статті та есе про літературу)
- Étoiles peintes (1921 з офортом А.Дерена)
- Cœur de chêne (1921)
- Cravates de chanvre (1922, з офортами Пікассо)
- Les épaves du ciel (1924)
- Écumes de la mer (1925, портрет автора роботи Пікассо)
- Grande nature (1925)
- La peau de l'homme (1926)
- Le gant de crin (1927)
- La balle au bond (1928, портрет роботи Модільяні)
- Sources du vent (1929, портрет роботи Пікассо)
- Flaques de verre (1929)
- Pierres blanches (1930, портрет і фронтиспис М. Шагала)
- Risques et périls (оповідання 1915—1928)
- Ferraille (1937)
- Plein verre (1940)
- Plupart du temps (1945, вірші 1915—1922)
- Visages (1946, з літографіями Матісса)
- Le chant des morts (1948, з літографіями Пікассо)
- Le livre de mon bord (1948, нотатки 1930—1936)
- Main d œuvre (1949, вірші 1913—1949)
- Une aventure méthodique (1950, з літографіями Брака)
- Cercle doré (1953, з літографією Шлюбу)
- Au soleil du plafond (1955, з літографіями Хуана Гріса)
- En vrac (1956, нотатки про літературу)
- La liberté des mers (1959, з ілюстраціями Ж. Брака)
- Œuvres complètes. 2 томи. Étienne-Alain Hubert. Flammarion, Paris 2010, ISBN 978-2-08-122201-4.
Окремі поезії П'єра Реверді українською мовою перекладали Микола Терещенко та Олег Жупанський.
- Світло
Малесенька плямка сяє між повік, що моргають. Кімната порожня, а віконниці відчиняються в порохах. Це день, що входить, або кілька спогадів, які примушують плакати твої очі. Краєвид з муром – позаду обрій – твоя пам'ять у сум'ятті, а небо близько від них. Є дерева і хмари, голови, які вивищуються і руки зранені світлом. А відтак завіса, що спадає і огортає всі оці форми в пітьму[10].
- ↑ а б Encyclopædia Britannica
- ↑ а б SNAC — 2010.
- ↑ Енциклопедія Брокгауз
- ↑ а б в Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ https://cipmarseille.fr/auteur_fiche.php?id=1152
- ↑ Про дружбу з Ґрісом та вплив на творчість Реверді кубізму див.: John Golding: Visions of the modern. University of California Press, Berkeley 1994, с. 94 і наступні.
- ↑ Архівна копія на сайті Wayback Machine.
- ↑ Цит. за виданням: Volker Zotz: Breton. Rowohlt, Reinbek 1990, ISBN 3-499-50374-3, S. 41.
- ↑ Karen Karbo, Chesley McLaren: The gospel according to Coco Chanel: life lessons from the world's most elegant woman. Skirt!, Guilford 2009, р. 71 і наступні.
- ↑ П'єр Реверді. Світло / Олег Жупанський. Вибрані переклади. – Київ: Видавництво Жупанського, 2012, с. 18.
- The Cubist Poetry of Pierre Reverdy — essay by Kenneth Rexroth (first published as the Introduction to Selected Poems)
- Pierre Reverdy translated by Tom Hibbard — eight poems online at Milk Magazine
- Excerpt from Three Letters to Jean Rousselot (1951) — published in Jubilat 3