Єлінскас Валентин Вацловасович
![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Особисті дані | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Повне ім'я | Валентин Вацловасович Єлінскас | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Народження | 15 серпня 1958 | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() Українська РСР | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Смерть | 19 серпня 2008 (50 років) | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Поховання | Q123686887? | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Зріст | 182 см | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Вага | 78 кг | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Громадянство | ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Позиція | Воротар | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Юнацькі клуби | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
1970—? | ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Професіональні клуби* | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Національна збірна | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Тренерська діяльність** | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Звання, нагороди | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Звання |
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||
* Ігри та голи за професіональні клуби | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
** Тільки на посаді головного тренера. |
Єлі́нскас Валенти́н Вацлова́сович (нар. 15 серпня 1958, Макіївка, Донецька область — пом. 19 серпня 2008, Донецьк) — український футболіст, воротар. Після закінчення кар'єри футболіста почав займатися тренуванням воротарів. Майстер спорту СРСР (1982). Є символом «Шахтаря» 1980-х років[1].
Клубна кар'єра
Починав грати у футбол в клубі «Зарево» з Макіївки в 1970 році. Перший тренер — В.Петров. Навчався у спортивному інтернаті з Ворошиловграда, тренери — В. Фесенко та В. Першин. Не отримавши серйозних пропозицій, він поїхав вчитися в тернопільський фінансово-економічний інститут, де Валентин провчився два роки[2]. Виступав за тернопільський «Буревісник». Потім був призваний в армію, потрапив у полк зв'язку КДБ[2]. Після львівський СКА взяв Єлінскаса до себе. Незадовго до демобілізації його перевели до хмельницького «Поділля», де головним тренером був Володимир Онисько, там він грав близько двох сезонів[2].
Пізніше його запрошували в такі клуби, як київське «Динамо», харківський «Металіст» та одеський «Чорноморець»[2]. До складу «Динамо» футболіст не перейшов, адже був певний, що не зможе заграти[2]. У 1980 році перейшов до «Чорноморця», який тоді очолював Микита Симонян. Запрошенням Єлінскаса в «Чорноморець» займався Матвій Черкаський. Основним воротарем команди тоді був Іван Жекю, але незабаром Валентин відвоював собі місце основному складі[2].
Під час чергових зборів він отримав струс мозку. В Одеській лікарні йому зробили укол і занесли гепатит А[2]. Єлінскас довго лікувався, але, коли повернувся до складу клубу, зміг відвоювати місце в складі у Юрія Роменського.
У 1982 році Єлінскас не пропускав м'ячів у 12 матчах чемпіонату СРСР, за підсумками року був визнаний футболістом року в «Чорноморці» за опитуванням газети «Вечірня Одеса»[3]. Після закінчення сезону у нього були пропозиції з інших команд. Клуб він покинув на знак солідарності зі своїм другом Миколи Павлову, який через конфлікт покинув «Чорноморець»[3]. Всього за «Чорноморець» він зіграв 41 матч і пропустив 45 м'ячів у чемпіонаті СРСР.
У 1983 році перейшов у донецький «Шахтар». За переїзд до табору «гірників» Єлінскас отримав чотирикімнатну квартиру в елітному будинку[2]. Його довго не могли заявити за клуб, але йому допоміг авторитет батька[2]. В основному складі «Шахтаря» дебютував 25 лютого 1983 року в матчі Кубка СРСР проти вільнюського «Жальгіріса» (3:0).
У півфіналі Кубка СРСР 1983 «Шахтар» обіграв ленінградський «Зеніт» (1:1, по пен. 4:3). Валентин відбив два з п'яти пенальті, завдяки чому «Шахтар» виграв. Після закінчення матчу вболівальники скандували його прізвище[4]. У фіналі Кубка «Шахтар» виграв у харківського «Металіста» (1:0). В 1983 «Шахтар» також став володарем Кубка сезону, обігравши дніпропетровський «Дніпро» (3:1, за сумою двох матчів).
У сезоні 1983/84 «Шахтар» брав участь у Кубку володарів кубків, по ходу турніру команда обіграла данський Б1901 і швейцарський «Серветт». У чвертьфіналі команда поступилася португальському «Порту» (4:3, за сумою двох матчів), як казав Єлінскас після матчу, через упереджене суддівство[2]. У сезоні 1984/95 «Шахтар» дійшов до фіналу Кубка СРСР, де програв київському «Динамо» (2:0). У період з 1983 по 1987 рік Єлінскас провів за «Шахтар» 121 матч у чемпіонаті СРСР. У 2010 році сайт Football.ua поставив Єлінскаса на 38 місце в списку 50-ти найкращих гравців «Шахтаря»[5].
З 1988 по 1989 рік виступав за луганську «Зорю». В 1988 «Зоря» зайняла 20-е місце в першій лізі СРСР і вилетіла у другу лігу. Єлінскас відіграв 40 матчів і пропустив 51 гол. У 1990 році Єлінскас знову виступав за «Шахтар», провів 5 матчів у чемпіонаті СРСР.
У 1991 році він грав за маріупольський «Новатор», зіграв 20 матчів і пропустив 10 м'ячів на турнірі КФК. Після розпаду СРСР виступав за ту ж команду, що змінила назву на «Азовець». В 1992 клуб виступав у першій лізі України, Єлінскас зіграв 14 матчів і пропустив 19 м'ячів.
Закінчив кар'єру гравця через травми[2]. Після того займався підприємницькою діяльністю[2]. Потім також грав у чемпіонаті Донецької області[2].
Виступав за команду ветеранів «Шахтаря», у 2006 році разом з командою виграв Кубок України серед ветеранів і став найкращим воротарем турніру[6].
Кар'єра в збірній
Виступав за олімпійську збірну СРСР. Міг поїхати на Олімпійські ігри 1984 в Лос-Анджелесі, але СРСР бойкотував ігри[7].
Тренерська кар'єра
Працював тренером воротарів в «Шахтарі-3», але пішов через невідповідності рівня навантажень з рівнем заробітної плати[2].
До кінця життя працював у донецькому «Олімпіку». Одним з його вихованців є Ігор Левченко, який пізніше став чемпіоном Європи до 19 років[3].
Смерть
Незадовго до смерті було відомо, що у нього рак, а також метастази в головному мозку[8]. 19 серпня 2008 він помер.
Приватне життя
Його батько — заслужений металург УРСР[2]. Дружина — Галина Олександрівна, діти — Віра і Микита. Валентин Єлінскас назвав сина на честь Микити Симоняна[2]. Після завершення кар'єри гравця проживав у Донецьку.
Досягнення
- Володар Кубка СРСР (1): 1983
- Фіналіст Кубка СРСР (1): 1985
- Володар Кубка сезону (1): 1983
Характеристика гри
Володів хорошою реакцією, стрибучістю, блискучим умінням гри на виходах[9]. За словами Сергія Ященка він був технічним та координованим[10].
Цікаві факти
У 1986 році в турне по Марокко в одному з матчів Єлінскас попросив Олега Базилевича поставити його (тобто голкіпера) на поле як польового гравця[3].
Примітки
- ↑ Валентин Елинскас: «У Шуста великолепное будущее» (рос.). Террикон. 15.08.2006. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н п р с т Валентин Єлінскас: «Рано закінчити змусили травми» (рос.). Террикон. 21.03.2008. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ а б в г Елинскас, которого в Донецке любили все (рос.). Террикон. 19.08.2009. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ Валентин Елинскас. Страж «горняцких» ворот (рос.). Террикон. 21.08.2009. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ 50 лучших. Шахтёр (часть первая) (рос.). Football.ua. 26.01.2010. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ Ногамяч от Денисски: Матвеев, Ковалев и Дьяк взяли и хлопнули «Спартак» (рос.). Террикон. 13.12.2006. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ Аналитика. Донецкая вратарская школа (рос.). Террикон. 24.03.2009. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ В память о Вратаре (рос.). Террикон. 20.08.2008. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ Валентин Елинскас — 50! (рос.). Террикон. 15.08.2008. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
- ↑ Память. Валентин Елинскас (рос.). Офіційний сайт ФК «Шахтар» (Донецьк). 19.08.2010. Архів оригіналу за 05.07.2012. Процитовано 4 грудня 2010.
Посилання
- Профіль гравця на офіційному сайті ФФУ
- Спортивный некрополь. Архів оригіналу за 8 грудня 2012. Процитовано 20 червня 2013.
|
- Народились 15 серпня
- Народились 1958
- Померли 19 серпня
- Померли 2008
- Майстри спорту СРСР
- Уродженці Макіївки
- Литовці
- Українські футболісти
- Радянські футболісти
- Футболісти «Чорноморця» (Одеса)
- Футболісти СКА (Львів)
- Футболісти «Поділля» (Хмельницький)
- Футболісти «Шахтаря» (Донецьк)
- Футболісти «Зорі» (Луганськ)
- Футболісти «Маріуполя»
- Українські футбольні тренери
- Поховані на Новоігнатівському цвинтарі