Олімпія де Гуж
Олімпія де Гуж | |
---|---|
фр. Olympe de Gouges | |
![]() Олімпія де Гуж | |
Ім'я при народженні | фр. Marie Gouze |
Псевдо | Olympe de Gouges |
Народилася | 7 травня 1748 Монтобан, Тарн і Гаронна, Франція |
Померла | 3 листопада 1793 (45 років) Париж, Іль-де-Франс, Франція ·обезголовлення[1] |
Громадянство | ![]() |
Діяльність | драматург, журналістка, філософ, письменниця, політична діячка, авторка |
Галузь | аболіціонізм і фемінізм |
Відома завдяки | письменниця, журналістка, політичний діяч, феміністка |
Знання мов | французька і окситанська[2] |
Членство | Society of the Friends of Truthd |
Magnum opus | Декларація прав жінки і громадянки і Q25389160? |
Партія | жирондисти |
Конфесія | деїзм |
У шлюбі з | Louis Aubryd |
Діти | Pierre Aubry de Gougesd |
Автограф | ![]() |
|
Олімпія де Гуж (фр. Olympe de Gouges), власне Марі Гуз (фр. Marie Gouze) (7 травня 1748, Монтобан, Тарн і Гаронна, Франція — 3 листопада 1793, Париж, Іль-де-Франс, Франція) — французька письменниця і журналістка, політична діячка, феміністка, авторка «Декларації прав жінки й громадянки» (1791).
Розпочала свою кар'єру драматурга на початку 1780-х. Після того як у Франції почало зростати політичне напруження, де Гуж проявляла все більшу і більшу зацікавленість політикою. Вона стала активним захисником та борцем за поліпшення становища рабів у колоніях. Водночас вона почала писати політичні памфлети. Сьогодні вона, мабуть, найбільш відома як діяч раннього феміністичного руху, який відстоював погляди, щоб французьким жінкам були надані ті ж права, що і французьким чоловікам. Вона була страчена на гільйотині під час терору через її нападки на режим Робесп'єра та через її тісний зв'язок з жирондистами.
Життєпис
Марі Гуз народилась в дрібнобуржуазній сім'ї у 1748 році в Монтобані, Тарн і Гаронна на південному заході Франції. Її батько був м'ясником, а мати була дочкою торговця тканинами. Однак вона вірила розповідям матері, згідно з якими вона була незаконнонародженою дочкою поета Жан-Жака Лефрана, маркіза де Помпіньяна, відомого полемікою з Вольтером. Відмова маркіза де Помпіньяна від Марі Гуз вочевидь вплинула на її пристрасний захист прав незаконнонароджених дітей[3].
1765 року вийшла заміж за Луї Обрі, який приїхав з Парижа з новим інтендантом міста. Це не був шлюб по любові. Гуз сказала у власному напівавтобіографічному романі (фр. Mémoire de Madame de Valmont contre la famille de Flaucourt): «Я вийшла заміж за людину, яку я не любила і який не був ні багатим, ні добре народженим. Я була принесена у жертву без будь-якої причини, які могли б надолужити відразу, яку я відчуваю до цієї людини»[4]. Її чоловік помер через рік, і у 1770 році вона переїхала в Париж зі своїм сином, П'єром, і взяла ім'я Олімпія де Гуж[3].
1773 року, за словами її біографа Олів'є Блана, вона зустріла багатого чоловіка Жака Бетрікса де Розьера (фр. Jacques Biétrix de Rozières), з яким вона мала тривалі відносини, що закінчились в період революції. Вона була учасником багатьох художніх та філософських салонів, де вона познайомилась з багатьма письменниками, зокрема Жан-Франсуа де Лагарпом, Луї-Себастьєном Мерсьє, Ніколя Шамфором, а також майбутніми політиками Жаком Бріссо та Ніколя Кондорсе. Вона часто була запрошеною до салонів мадам де Монтессон, та графині де Богарне. Вона була пов'язана з масонською ложею Дев'ять сестер, яку було створено її другом Мішелем де Куб'єром (фр. Michel de Cubières).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/51/Olympe_gouges.jpg/200px-Olympe_gouges.jpg)
У 1774 році написала аболіціоністську п'єсу «Поневолення негрів» (опубліковану в 1789 році). У 1771 році увійшла до складу «Соціального клубу», який виступав за політичне та юридичне рівноправ'я жінок і чоловіків. Члени клубу часто збирались у Софі де Кондорсе, дружини відомого філософа і математика Ніколя де Кондорсе. Того ж року у відповідь на Декларацію прав людини й громадянина вона написала Декларацію прав жінки й громадянки. Нею було написано Contrat Social (Суспільний договір, названий на честь відомої роботи Жан-Жака Руссо), що пропонував шлюб на основі гендерної рівності.
Слідом за Монтеск'є відстоювала принцип поділу влади. Як переконана противниця смертної кари, протестувала проти смертного вироку Людовику XVI. Перебувала в опозиції Робесп'єру і Марату. Її спрямований проти якобінців політичний памфлет «Три урни» (1793) спричинив її арешт, а потім — за вироком революційного трибуналу — смертну кару за допомогою гільйотини.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bc/G%C3%A9n%C3%A9ral_Pierre_Aubry_de_Gouges.jpg/200px-G%C3%A9n%C3%A9ral_Pierre_Aubry_de_Gouges.jpg)
Сім'я
Після її смерті, за словами Олів'є Блана[5], її син генерал П'єр Обрі де Гуж переїхав в Гаяну з дружиною і п'ятьма дітьми. Він помер у 1802 році, після чого, його вдова намагалася повернутися до Франції, але померла на борту судна під час її повернення. У Гваделупі двоє його дочок одружились: Марі Гіацинт Женев'єв де Гуж на англійському офіцері (капітані Вільямі Вуді), а Шарлотта де Гуж, на американському політику Роберті Селдені Гарнетті, конгресмені Сполучених Штатів, у якого були плантації в Вірджинії.
Визнання
- Життю Олімпії де Гуж присвячений роман Женев'єви Шовель «Олімпія» (1987).
- У 1989 році композицію на її честь створив Нам Джун Пайк.
- 6 березня 2006 одна з паризьких площ (3-й округ), була названа ім'ям Олімпії де Гуж.
- Її ім'я носять також декілька навчальних закладів у різних містах Франції (Монпельє, Ренн, Тулуза) та театр в Монтобані.
Див. також
Примітки
- ↑ Cot E. Olympe de Gouges : entre histoire et mémoire XVIIIème siècle et XXIème siècle
- ↑ https://enut.ee/files/ariadne-2016.pdf
- ↑ а б Paul, Pauline; (translated by Kai Artur Diers) (2 червня 1989). I Foresaw it All: The Amazing Life and Oeuvre of Olympe de Gouges. Die Zeit. Архів оригіналу за 16 липня 2013. Процитовано 4 листопада 2011. (англ.) (див. також дану статтю [Архівовано 19 жовтня 2004 у Wayback Machine.]) (англ.)
- ↑ Noack, Paul (1992). Olympe de Gouges, 1748-1793: Kurtisane und Kampferin fur die Rechte der Frau (German) . Deutscher Taschenbuch Verlag. с. 31. ISBN 978-3423303194. (нім.)
- ↑ Blanc, Olivier (2003). Marie-Olympe de Gouges (French) . Paris: Editions René Viénet. (фр.)
Джерела
- Blanc O. Olympe de Gouges. Paris: Syros, 1981 (фр.)
- Kestenholz S. Die Gleichheit vor dem Schafott: Poträts französischer Revolutionärinnen. Darmstadt: Luchterhand Literaturverlag, 1988 (фр.)
Посилання
- Декларація прав жінки і громадянки[недоступне посилання з квітня 2019] (рос.)
- Olympe de Gouges, a Daughter of Quercy on her Way to the Panthéon (англ.)
|