Ґабрієль Форе
Габрієль Форе | |
---|---|
фр. Gabriel Urbain Fauré[1] | |
![]() | |
Основна інформація | |
Повне ім'я | фр. Gabriel Urbain Fauré[2] |
Дата народження | 12 травня 1845 |
Місце народження | Пам'є, Франція |
Дата смерті | 4 листопада 1924 (79 років) |
Місце смерті | Париж, Франція |
Причина смерті | пневмонія |
Поховання | Цвинтар Пассі[2][3] |
Роки активності | 1861 — 1924[4] |
Громадянство | ![]() |
Національність | француз |
Професія | композитор, педагог |
Освіта | Niedermeyer school in Parisd |
Вчителі | Каміль Сен-Санс[5] і Gustave Lefèvred |
Відомі учні | Моріс Жозеф Равель[6], Шарль Кьокленd, Джордже Енеску, Надія Буланже, Émile Vuillermozd, Луї Обер, Gretchen Osgood Warrend, Lucien Garband, Raoul Laparrad, Еміль Жак-Далькроз, Альфредо Казелла, Emil Freyd і Лілі Буланже |
Інструменти | орган |
Жанри | опера, музика епохи романтизму[7][8] і класична музика |
Заклад | Паризька вища національна консерваторія музики й танцю |
Нагороди | |
Батько | Toussaint Fauréd |
Діти | Emmanuel Fauré-Frémietd[2] і Philippe Fauré-Frémietd[2] |
Автограф | ![]() |
Академія красних мистецтв Франції (14 листопада 1924) | |
![]() |
Ґабрієль Урбен Форе (фр. Gabriel Urbain Fauré; 12 травня 1845 — 4 листопада 1924) — французький композитор та педагог.
Народився в Пам'є в сім'ї шкільного учителя. У дев'ятирічному віці почав учитися у школи при Інституті церковної музики, очолюваному Луї Нідермеєром, в якому готували органістів і хормайстерів для потреб католицької церкви; серед вчителів Форе в цьому навчальному закладі був Каміль Сен-Санс. Пізніше Форе деякий час викладав там же.
У 1870 році з початком Франко-прусської війни Форе був покликаний в армію і брав участь в обороні Парижа. Потім разом з Інститутом церковної музики (Школою Нідермеєра) Форе поїхав до Швейцарії. Повернувшись після придушення Паризької комуни, Форе зайняв посаду помічника органіста і хормайстера в церкві Сен-Сюльпіс, а в 1874 році перейшов на роботу в церкву святої Магдалини (Париж), де був помічником Сен-Санса; в 1877 році Сен-Санс вийшов у відставку, і Форе зайняв місце хормейстера в цьому знаменитому паризькому соборі.
Після кількарічного невдалого роману з Маріанною Віардо Форі в 1883 році одружився з Марі Фремо, дочці скульптора Е. Фремо. У них народилося двоє синів, з яких старший, Емманюєль, став відомим фахівцем із біології моря, а молодший, Філіп — відомим письменником.
У 1898 році Форе відвідав Лондон, де диригував своєю музикою до п'єси Моріса Метерлінка «Пеллеас і Мелісанда» у виставі, поставленій Форбс-Робертсоном. В 1896 році Форе став професором композиції в Паризькій консерваторії (після Жуля Массне), а в 1905 році — її директором. Серед учнів Ґабрієля Форе — Моріс Равель, Л. Обер, Ф. Шмітт, Ш. Кьоклен, Ж. Роже-Дюкас, Джордже Енеску, Надія Буланже.
Під кінець життя Форе втратив слух; він пішов із посади директора в 1920 році й жив на скромну пенсію, присвятивши себе винятково композиції.
Творча спадщина Форе включає:
опери
- «Прометей» (Prométhée, опера в трьох діях: Tragédie lyrique, fp. 1900)
- «Пенелопа» (Pénélope, опера в трьох діях: Poème lyrique, fp. 1913)
для оркестру
- сюїта «Маски і Бергамаски», Op. 112;
- сюїта «Пеллеас і Мелізанда», Op. 80
- Балада для фортепіано з оркестром, Op.19
- Фантазія для фортепіано з оркестром Op.111,
для хору
- Cantique de Jean Racine, Op. 11 (1865)
- Les Djinns, Op. 12 (1875) — na podstawie wiersza Victora Hugo
- La Naissance de Vénus, Op. 29
- Реквієм d-moll, Op. 48 (1877, оркестрований в 1899)
- Ave verum corpus, Op. 65 No. 1
- Ave Maria, Op. 67
камерні твори
- 2 фортепіанних квартети, Op. 15 і 45
- Тріо для скрипки, віолончелі та фортепіано,
- твори для скрипки й фортепіано (2 сонати, елегія, серенада, романс),
фортепіанні твори
- 13 ноктюрнів,
- 6 прелюдій,
- 13 баркарол,
- 6 експромтів,
- 4 вальси-каприси.
вокальна музика
- романси на вірші відомих французьких поетів (П. Верлен, Т. Готьє, В. Гюґо, Ш. Л. де Ліль, В. де Ліль-Адан).
- ↑ http://www.nndb.com/people/370/000093091/
- ↑ а б в г NNDB — 2002.
- ↑ https://cimetiere-de-passy.com/personnalites/gabriel-faure/
- ↑ RKDartists
- ↑ (unspecified title) — С. 16. — ISBN 0-7134-5468-7
- ↑ Le Figaro, Figaro / A. Brézet — Paris: Société du Figaro, 1826. — P. 2. — 322497 екз. — ISSN 0182-5852; 2496-8994
- ↑ http://www.arkivmusic.com/classical/Name/Tom-Etheridge/Performer/390558-2
- ↑ http://www.sinfinimusic.com/uk/learn/composers/gabriel-faure
- ↑ Lutz D. Schmadel. Dictionary of Minor Planet Names. — 5-th Edition. — Berlin, Heidelberg : Springer-Verlag, 2003. — 992 (XVI) с. — ISBN 3-540-00238-3.
- Форе // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
- Вільні ноти авторства Gabriel Fauré на сайті International Music Score Library Project (IMSLP)
- Ґабрієль Форе: ноти на сайті ChoralWiki (англ.)
- Ноти в архіві Werner Icking Music Archive
- Народились 12 травня
- Народились 1845
- Померли 4 листопада
- Померли 1924
- Поховані на цвинтарі Пассі
- Нагороджені Великим Хрестом ордена Почесного легіону
- Великі офіцери ордена Почесного легіону
- Командори ордена Почесного легіону
- Офіцери ордена Почесного легіону
- Кавалери ордена Почесного легіону
- Французькі композитори
- Уродженці Пам'є
- Люди, на честь яких названо астероїд
- Учасники французько-прусської війни
- Померли в Парижі
- Композитори академічної музики XX століття