Буксгевден Федір Федорович
Федір Буксгевден | ||||
---|---|---|---|---|
нім. Friedrich Wilhelm von Buxhöwden | ||||
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Фрідріх Вільгельм фон Буксгевден | |||
Народження | 2 (13) вересня 1750 Маєток Магнусдаль, Ліфляндія (нині острів Муху, с. Вилла, Естонія) | |||
Смерть | 23 серпня (4 вересня) 1811 (60 років) замок Лоде (нині Хаапсальський район, Естонія) | |||
Країна | ![]() | |||
Приналежність | Збройні сили Російської імперії | |||
Вид збройних сил | Сухопутні війська | |||
Рід військ | Піхота | |||
Освіта | Другий кадетський корпусd | |||
Роки служби | 1770–1799 , 1803–1808 | |||
Звання | ![]() | |||
Війни / битви | ||||
Рід | Буксгевдени | |||
Діти | Peter von Buxhoevedend, Alexander von Buxhoevedend, Sophia von Buxhoevedend і Natalya Fedorovna Buxhoevedend | |||
Нагороди |
![]() | |||
![]() |
Федір Федорович Буксгевден (Фрідріх Вільгельм фон Буксгевден; нім. Friedrich Wilhelm von Buxhoeveden / Friedrich von Buxhöwden); 13 вересня 1750 — 4 вересня 1811) — один з воєначальників російської армії часів Наполеонівських війн, генерал від інфантерії (1803). У 1797–1798 роках обіймав пост петербурзького військового губернатора, у 1808–1810 роках обіймав аналогічну посаду в Ризі. На початку Російсько-шведської війни командував російськими військами. Був власником мизи Лігово.
Біографія
Походив з балтійського шляхетського роду Буксгевденів, які вели свій родовід від Альберта фон Буксгевдена, першого єпископа Лівонії (1199–1229), засновника Риги (1201) .
Закінчив Артилерійський та інженерний шляхетський кадетський корпус (1770). Будучи кадетом, брав участь у російсько-турецькій війні. За відзнаку в бою під Бендерами отримав звання інженер-прапорщика. 1771 року під час штурму Браїлова був двічі поранений, але залишився на полі бою та вивів з ладу 2 ворожих гармати. За той подвиг був нагороджений орденом Святого Георгія 4-го ступеня.
З 1772 року — ад'ютант головного начальника артилерії Григорія Орлова. З 1783 — командир Кексгольмського полку.
Під час російсько-шведської війни 1788–1790 років командував десантним загоном у складі Балтійського гребного флоту. Відзначився у Роченсальмській битві 1789 року під час висадки десанту на острів Куцель-Мулім. За вдалі дії десанту, яким він керував, був нагороджений орденом Святого Георгія 3-го ступеня]] й отримав звання генерал-майора.
Під час польської кампанії 1793–1794 років командував піхотною дивізією. Під керівництвом Олександра Суворова на чолі однієї з колон брав участь у штурмі Праги. За відзнаку в бою був нагороджений орденом Святого Володимира 2-го ступеня та золотою зброєю. У 1794–1796 роках — комендант Варшави та губернатор Польщі.
З червня 1797 до серпня 1798 року займав пост військового губернатора Санкт-Петербурга.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Buxhoevden_F_Colour.jpg/150px-Buxhoevden_F_Colour.jpg)
За Павла I потрапив в опалу та 1799 був звільнений з військової служби. Був відновлений 1803 та призначений на посаду інспектора військ Ліфляндської інспекції та генерал-губернатором Риги.
Під час війни 1805 року командував Волинською армією. Під Аустерліцом командував лівим крилом російсько-австрійської армії.
Під час війни 1806–1807 років командував піхотним корпусом (39 тисяч піхоти, бл. 7 тисяч кавалерії, 1200 артилеристів), але невдовзі повернувся до виконання обов'язків ризького генерал-губернатора.
На початку російсько-шведської війни 1808–1809 років призначений на пост головнокомандувача регулярної армії у Фінляндії. За вміле керівництво військами під час взяття фортеці Свеаборг був нагороджений орденом Святого Георгія 2-го ступеня, а за успіхи у першому періоді кампанії — орденом Святого Андрія Первозванного. Після захоплення Південної та Середньої Фінляндії й Аландських островів уклав перемир'я, яке не затвердив Олександр I. У грудні 1808 вийшов у відставку.
Як воєначальник був прибічником маневрених дій, керував військами із зайвою педантичністю. Мав крутий незалежний характер, здатність приймати сміливі рішення й наполегливо провадити їх у життя.
Помер у власному замку Лоде; був похований в усипальниці Старо-Пановської церкви поряд із маєтком Лігово.
Родина
Був одружений з Наталією Алексеєвою (1758–1808), позашлюбною дочкою Григорія Орлова, вихованкою Смольного інституту, подругою Катерини Нелідової. У шлюбі народились:
- Софія (1778–1830) — була заміжня за курським губернатором Аркадієм Нелідовим (1772–1834), мали дочку Варвару.
- Марія (1780–1836) — була заміжня за статським радником фон Майделем.
- Наталія (1782—?) — була заміжня за полковником бароном Унгерн-Штернбергом.
- Олександр (1783–1839) — камергер, був одружений з баронесою Деллінсгаузен.
- Петро (1784–1863) — генерал-лейтенант, сенатор, був одружений з княжною Черкаською (1784–1788).
Джерела
- Энциклопедический словарь : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб. : Ф. А. Брокгауз, И. А. Ефрон, 1890—1907. (рос.)
|
- Народились 13 вересня
- Народились 1750
- Померли 4 вересня
- Померли 1811
- Генерали від інфантерії (Російська імперія)
- Буксгевдени
- Кавалери ордена Андрія Первозванного
- Кавалери ордена Святого Олександра Невського
- Кавалери ордена Святого Володимира 1 ступеня
- Кавалери ордена святого Володимира 2 ступеня
- Кавалери ордена Святого Георгія 2 ступеня
- Кавалери ордена Святого Георгія 3 ступеня
- Кавалери ордена Святого Георгія 4 ступеня
- Кавалери ордена Святої Анни 1 ступеня
- Кавалери ордена Святого Іоанна Єрусалимського (Росія)
- Кавалери ордена Білого Орла (Польща)
- Кавалери ордена Чорного орла
- Нагороджені Золотою зброєю «За хоробрість»
- Померли в Естонії
- Учасники Російсько-турецької війни (1768—1774)
- Учасники придушення повстання під проводом Костюшка
- Балтійські німці
- Очільники Санкт-Петербургу