Ґергард Ґенцен
Ґергард Ґенцен | |
---|---|
нім. Gerhard Karl Erich Gentzen | |
![]() | |
Народився | 24 листопада 1909[1][2][…] Грайфсвальд, Королівство Пруссія |
Помер | 4 серпня 1945[1][2][…] (35 років) Прага, Чехословаччина |
Поховання | Ďáblice cemeteryd[4] |
Країна | ![]() ![]() ![]() |
Діяльність | математик, філософ, педагог, викладач університету, логік |
Alma mater | Геттінгенський університет (1930)[2] Грайфсвальдський університет (1929)[2] Мюнхенський університет Людвіга-Максиміліана (1930)[2] Університет Фрідріха-Вільгельма[d] (1931)[2] Геттінгенський університет (1933)[2] |
Галузь | математика[5], логіка[5], математична логіка[5], теорія чисел[5] і теорія доведення[5] |
Заклад | Карлів університет[2] Геттінгенський університет[2] Вермахт[2] |
Науковий керівник | Пауль Бернайсd і Герман Вейль |
Членство | СА[2] Націонал-соціалістичний союз німецьких доцентів[2] |
Партія | Націонал-соціалістична робітнича партія Німеччини[2] |
![]() |
Ґергард Карл Еріх Ґенцен (нім. Gerhard Karl Erich Gentzen, 24 листопада 1909 — 4 серпня 1945) — німецький математик і логік. Зробив вагомий внесок до основ математики, теорії доведення, зокрема природної дедукції[en] і числення секвенцій.
Життя і наукова кар'єра
Вищу освіту отримав у Ґеттінґенському університеті під керівництвом Пауля Бернайса. Коли у квітні 1933 року Бернайса звільнили (через те, що він не був «арійцем»), керівником Ґенцена формально став Герман Вейль. Ґенцен добровільно вступив до штурмових загонів у листопаді 1933 року.[6]:52 Втім, він підтримував контакт з Бернайсом аж до початку Другої світової війни. 1935 року він листувався з Абрахамом Френкелем з Єрусалиму, за що спілка вчителів звинувачувала його у «зв'язку з обраними людьми». У 1935 і 1936 роках Вейль переконував Ґенцена переїхати до Інституту перспективних досліджень у Принстоні.
Між листопадом 1935 року і 1939 роком він був асистентом Давида Гільберта у Ґеттінґені. Ґенцен вступив до NSDAP у 1937 році, й за два роки склав присягу Адольфові Гітлеру як умову академічної посади.[6]:119 Починаючи з 1943 року він викладав у Празькому університеті.[7] У рамках контракту з SS працював над ракетним проєктом V-2.[6]:238
Арештований під час Празького повстання проти окупаційних німецьких військ 5 травня 1945 року. Його, як і решту працівників університету, було передано радянським окупаційним військам. Через свої зв'язки з SA, NSDAP і NSD Dozentenbund, Ґенцена утримували у в'язниці, де він помер від виснаження 4 серпня 1945 року.[6]:273 ff[8]
Науковий доробок
Основні роботи Ґенцена стосувалися основ математики, теорії доведення, зокрема природної дедукції[en] і числення секвенцій. Його теорема про усування перерізів[en] є наріжним каменем теоретико-доказової семантики, а деякі філософські ремарки, викладені у роботі «Дослідження логічної дедукції» разом з Людвігом Віттґенштайном, складають основу процедурної семантики[en].
Одну з робіт Ґенцена було опубліковано вдруге у ідеолоічному часописі Deutsche Mathematik, заснованому Людвігом Бібербахом (відомий відстоюванням ідей «арійської математики»[9]).
1936 року Ґенцен довів несуперечність[en] аксіом Пеано. У своїй габілітаційній роботі, завершеній 1939 року, він означив потужність арифметики Пеано з точки зору теорії доведення. Це було здійснено шляхом прямого доведення недоведеності принципу трансфінітної індукції, використаного у його роботі 1936 року щодо несуперечності арифметики Пеано. Втім, даний принцип можна виразити і арифметичним шляхом, звідки випливає прямий доказ другої теореми Ґеделя (Курт Ґедель застосував процедуру кодування для конструювання формули, що не може бути доведена у арифметиці). Доведення Ґенцена було опубліковане 1943 року і поклало початок ordinal analysis[en].
Опубліковані праці
- Über die Existenz unabhängiger Axiomensysteme zu unendlichen Satzsystemen. Mathematische Annalen. 107 (2): 329—350. 1932. doi:10.1007/bf01448897.
- Untersuchungen über das logische Schließen. I. Mathematische Zeitschrift. 39 (2): 176—210. 1935. doi:10.1007/bf01201353.
- Untersuchungen über das logische Schließen. II. Mathematische Zeitschrift. 39 (3): 405—431. 1935. doi:10.1007/bf01201363.
- Gentzen, Gerhard (1936). Die Widerspruchsfreiheit der Stufenlogik. Mathematische Zeitschrift. 41: 357—366. doi:10.1007/BF01180425.
- Gentzen, Gerhard (1936). Die Widerspruchsfreiheit der reinen Zahlentheorie. Mathematische Annalen. 112: 493—565. doi:10.1007/BF01565428.
- Der Unendlichkeitsbegriff in der Mathematik. Vortrag, gehalten in Münster am 27. Juni 1936 am Institut von Heinrich Scholz. Semester-Berichte Münster: 65—80. 1936–1937. (Лекція, прочитана у Мюнстері у інституті Гайнріха Шольца 27 червня 1936 року)
- Unendlichkeitsbegriff und Widerspruchsfreiheit der Mathematik. Actualités scientifiques et industrielles. 535: 201—205. 1937.
- Die gegenwärtige Lage in der mathematischen Grundlagenforschung. Deutsche Mathematik. 3: 255—268. 1938.[10]
- Neue Fassung des Widerspruchsfreiheitsbeweises für die reine Zahlentheorie. Forschungen zur Logik und zur Grundlegung der exakten Wissenschaften. 4: 19—44. 1938.[10]
- Gentzen, Gerhard (1943). Beweisbarkeit und Unbeweisbarkeit von Anfangsfällen der transfiniten Induktion in der reinen Zahlentheorie. Mathematische Annalen. 119: 140—161. doi:10.1007/BF01564760.
Після смерті
- Zusammenfassung von mehreren vollständigen Induktionen zu einer einzigen. Archiv für mathematische Logik und Grundlagenforschung. 2 (1): 81—93. 1954.
- Gentzen, Gerhard (1969), M. E. Szabo (ред.), Collected Papers of Gerhard Gentzen, Studies in logic and the foundations of mathematics (англ.) (вид. Hardcover), North-Holland, ISBN 0-7204-2254-X
- Gentzen, Gerhard (1974). Paul Bernays (ред.). Der erste Widerspruchsfreiheitsbeweis für die klassische Zahlentheorie. Archiv für mathematische Logik und Grundlagenforschung (нім.). 16 (3–4): 97—118. doi:10.1007/BF02015370.
- Gentzen, Gerhard (1974). Paul Bernays (ред.). Über das Verhältnis zwischen intuitionistischer und klassischer Arithmetik. Archiv für mathematische Logik und Grundlagenforschung. 16 (3–4): 119—132. doi:10.1007/BF02015371.
Див. також
Джерела
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н п Архів історії математики Мактьютор — 1994.
- ↑ а б Енциклопедія Брокгауз
- ↑ https://www.matfyz.cz/clanky/putovani-po-hrobech-slavnych-matematiku-fyziku-astronomu-xix-dablicky-hrbitov
- ↑ а б в г д Czech National Authority Database
- ↑ а б в г Menzler-Trott, Eckart (1 серпня 2001), Gentzens Problem: Mathematische Logik im nationalsozialistischen Deutschland, Basel, Switzerland: Birkhäuser Verlag, ISBN 3-7643-6574-9
- ↑ Gerhard Gentzen. math.muni.cz (чес.).
- ↑ Gerhard Gentzen (англ.).
- ↑ Dipl.Math. Walter Tydecks. Neuere Geschichte der Mathematik in Deutschland (нім.).
- ↑ а б Rosser, J. Barkley (1939). Review of Die gegenwärtige Lage in der mathematischen Grundlagenforschung. Neue Fassung des Widerspruchsfreiheitsbeweises für die reine Zahlentheorie by Gerhard Gentzen. Bull. Amer. Math. Soc. 45: 812—813. doi:10.1090/S0002-9904-1939-07067-5.
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Ґергард Ґенцен
|
- Народились 24 листопада
- Народились 1909
- Уродженці Грайфсвальда
- Померли 4 серпня
- Померли 1945
- Померли в Празі
- Випускники Геттінгенського університету
- Випускники Грайфсвальдського університету
- Випускники Мюнхенського університету
- Викладачі Карлового університету
- Викладачі Геттінгенського університету
- Члени НСДАП
- Німецькі логіки
- Німецькі математики