Психоделіки
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/75/Julia_set_spiral.png/300px-Julia_set_spiral.png)
Психоделіки (від грец. ψυχή — «душа», «психіка» і грец. δήλος — «ясний», «очевидний») — клас психоактивних речовин, що змінюють сприйняття і впливають на емоційний стан та багато психічних процесів. Психоделіки можуть вводити людину в змінені стани свідомості, але в цілому вони, зазвичай, вважаються безпечними в плані виникнення залежності або адикції[1] Використовуються в психоделічній медицині. Психоделічні досвіди часто порівнюють з медитативними або трансцендентними станами свідомості [2]. Найбільш відомими психоделіками є ЛСД, мескалін, псилоцибін та ДМТ.
На відміну від більшості інших психоактивних речовин, наприклад, опіатів або стимуляторів, прийом психоделіків не гарантує досягнення заздалегідь відомого стану психіки. Психоделічний досвід полягає в переживанні змінених або трансових станів свідомості, причому зміст цього досвіду може бути дуже різноманітним.
З фармакологічної точки зору багато психоделіків найчастіше є агоністами серотонінових рецепторів типу 5-HT2A, що належать до трьох основних груп: триптамінів, фенілетиламінів та лізергамідів. Однак психоделічними властивостями можуть володіти речовини практично будь-якої структури, що здійснюють вплив на широкий спектр нервових рецепторів.
Точний механізм дії психоделіків невідомий, проте досліди показують зниження активності мережі пасивного режиму роботи мозку та підвищення функціонального зв'язку між регіонами мозку. Ці феномени вважають одним з найважливіших фармакологічних механізмів психоделічних досвідів, особливо в зв'язку з загибеллю его [3][4][5]. Загибель его вважається однією з центральних рис психоделічних досвідів [6].
У більшості країн вживання та розповсюдження психоделіків переслідується законом. Попри це, застосування психоделіків в розважальних цілях є дуже розповсюдженим [7].Через легальні труднощі, дослідження були обмежені, однак результати дослідів, що було проведено, вказують на фізіологічну безпечність психоделіків [8].Також вивчаються можливості застосування психоделіків для позбуття залежності від тютюну і алкоголю і психологічної допомоги хворим на онкологічні захворювання [9]. Через ці фактори можна очікувати поступової декриміналізації психоделіків, як відбулося з канабісом.
Наприкінці XIX — напочатку XX століття з'являється термін «фантастикум»[10][11][12], що належить до мескаліну, його екстрактів, сумішей продуктів переробки сировини з вмістом мескаліну. Пізніше до «фантастикумів» відносять й інші найменування галюциногенів і наркотичних препаратів. Тепер[коли?] слово майже не вживається.
Вперше термін "психоделік" було застосовано Хамфрі Осмондом під час листування з Олдосом Хакслі [13]. Термін побудований з грецьких слів ψυχή (душа) та δηλείν (проявляти) та означає "проявлювач розуму", натякаючи на здатність психоделіків проявлювати непомітні зазвичай аспекти людської свідомості [14]. Сам Хакслі пропонував власний варіант терміну - "фанеротими", від грецької "видима душа".
Ще один розповсюджений термін, яким називають психоделіки - "ентеогени". Цей термін також має грецьке походження та означає "бог всередині", посилаючись на релігійний характер, що носить значна частина психоделічних досвідів [15].
Психоделіки мають довгу історію традиційного використання в народній медицині і релігійних практиках. Їх здатність впливу на сприйняття використовувалася для фізичного і духовного лікування. Психоделіки використовувалися людьми в шаманських і релігійних ритуалах, починаючи справіку. Тепер[коли?] в релігійних цілях ендемічні психоактивні речовини використовуються, наприклад, індійцями Південної Америки. Часто в цьому контексті психоделіки відомі під назвою ентеогени.
Перший інтерес до психоделіки в західній науці виник в середині-кінці XIX століття з початком вивчення мескаліну. Після Другої світової війни психоделіками пробували користуватися як ліками, у тому числі, при лікуванні депресій.
Потім, починаючи з 1960-х років, широко поширилося вживання психоделіків в «рекреаційних цілях» як наркотиків, у тому числі в культурах бітників і хіпі (особливо ЛСД). ЦРУ проводив секретні експерименти, в яких вивчалася дія ЛСД на випадкових людях, які не підозрювали про це (див. Проєкт «МК-Ультра»). Політичний скандал, викликаний цими експериментами, тенденції до масштабних соціальних змін (наприклад, протести проти війни у В'єтнамі), що виникли в молодіжному середовищі того часу, а також нечисленні випадки самогубств і важких розладів психіки викликали переляк консервативно налаштованого суспільства і уряду, який призвів до заборони і криміналізації ЛСД, а згодом і інших психоделіків.
Існує психоделічна психотерапія, заснована на застосуванні психоделіків.
В даний час в деяких країнах відновлюються роботи з вивчення дії психоделіків на свідомість. Спонсоруванням, висвітленням та проведенням сучасних досліджень в області психоделіків і питаннями зміни політики щодо заборонених психоделічних речовин у медицині та психотерапії займається, зокрема, Мультидисциплінарна асоціація психоделічних досліджень (Multidisciplinary Association for Psychedelic Studies, або MAPS) і Дослідницький інститут Хеффтера (Heffter Research Institute).
- ЛСД - похідна від лізергінової кислоти речовина, що отримується гідролізом ерготаміну. Ерготамін міститься в Claviceps purpurea, паразитичному грибку, що уражує злаки. Лізергамід, містить триптамінову та фенетіламінову групи, через що є агоністом не тільки серотонінових, а й допамінових рецепторів. Це дає ЛСД більш "енергічний" ефект, ніж в псилоцибіну. [16][17]
- Псилоцин - активний метаболіт псилоцибіну, індольного алкалоїду, що виділяється більш ніж двома сотнями видів грибів (так звані псилоцибінові гриби). Псилоцин викликає до себе значну увагу завдяки своїй здатності викликати релігійні та містичні досвіди в користувачів [18].
- Мескалін - фенетіламіновий алкалоїд, що виділяється різноманітними кактусами, найбільш відомим з яких є пейот. Має схожі на ЛСД ефекти.[19]
- ДМТ - індольний алкалоїд, що зустрічається в багатьох видах рослин. Сам по собі ДМТ є дуже розповсюдженою речовиною, існуючи також в ендогенному вигляді в організмах тварин, в тому числі людей [20]. ДМТ викорисовується як у вигляді рослинних засобів на кшталт аяваски, так і в вигляді курильних сумішей. Зазвичай швидко дезактивується організмом, через що дія триває дуже недовго. У складі аяваски містяться алкалоїди, що тимчасово захищають диметилтриптамін від дезактивації, через що дія ДМТ у складі цього засобу триває набагато довше [21]. Викликані ДМТ галюцинації цілком відокремлені від реальності, створюючи досвіди, що погано піддаються вербальному опису [22]. Під дією ДМТ люди нерідко галюцинують контакти з потойбічними істотами [23]. Є архетипічним аналогом серотоніну, структурні елементи ДМТ присутні в псилоцибіні та лізергамідах.
- 2C-B - синтетичний фенетіламін, винайдений в 1974 Олександром Шульгіним. Ефект наростає поступово зі збільшенням дози, від майже непомітного та легко контрольованого вольовим зусиллям ефекту до позбавлення здатності концентруватись, видимих галюцинацій, порушень координації та тривоги.
Не слід відносити до психоделіків дисоціативні речовини, як-от DXM, кетамін та PCP («ангельський пил»), що належать до ширшого класу галюциногенів. Тетрагідроканнабінол (активний компонент каннабісу) належить до так званого класу «малих» психоделіків, здатних викликати психоделічні пережиття при великих дозах і лише в деяких випадках. Деякими психоделічними властивостями володіють також і емпатогени (MDMA, MDA). Також до психоделіків слід віднести і деякі рослинні ентеогени, наприклад Salvia divinorum.
За хімічною будовою психоделіки поділяються на фенилетиламіни, лізергаміди і триптаміни, які також різняться і за характером впливу (на основі власних дослідів особи, які цікавляться цими речовинами, іноді кажуть, що суб'єктивно фенілетиламіни, переважно, більш «холодні», «синтетичні» та «жорсткі» і вони «показують», а триптаміни, переважно, більш «теплі», «живі» і «м'які» і вони «розповідають»). Слід зазначити, що така класифікація досить умовна і триптамінові психоделіки правильніше було б називати індольними, оскільки далеко не всі речовини, які вважаються триптамінами, дійсно ними є (характерний приклад — ЛСД, насправді є похідним від лізергінової кислоти, ефекти якого, тим не менш, дуже подібні до триптаминових).
На молекулярному рівні психоделіки, переважно — екзогенні агоністи серотонінових рецепторів. Експерименти на мишах показали, що внутрішньоклітинна дія психоделіків пов'язана з активацією Gi/0-білку і синтезом мРНК генів EGR-1 і EGR-2. Ціллю психоделіків є кора півкуль, і особливо п'ятий шар нейронів.[24]
Вважається, що дія психоделіків полягає у виключенні фільтрів, що відсіюють сигнали, які нормальний (звичний) стан свідомості вважає непотрібними. Ці сигнали можуть виходити від різних функцій мозку, включаючи почуття, емоції, спогади, прояви несвідомого і підсвідомого[25].
Класичними психоделіками вважаються ЛСД і мескалін. Психоделіки, хоча (юридично) і вважаються наркотиками, не викликають фізичної і, як правило, психічної залежності, однак можуть бути надзвичайно небезпечні при необдуманому, необережному використанні, через здатність надзвичайно посилювати як позитивні, так і негативні емоції, думки, переживання, а також викликати дезорієнтацію, дереалізацию, деперсоналізацію та інші психотичні явища, особливо у неврівноважених і психічно нездорових людей. Психоделічний досвід визначається не тільки речовиною, що змінює свідомість, а більшою мірою «сетом і сеттінгом» (установкою і обстановкою).
Важливою частиною психоделічного досвіду вважається "загибель его". Цей ефект характеризується втратою відчуття індивідуальності, відокремленням сприйняття від власного тіла та порушеннями критичного мислення. Така зміна перспективи дозволяє сприйняти свій досвід новими шляхами, дослідити напрями думки, що зазвичай відкидаються. Хоча таким чином і можна прийти до нового розуміння, часто думки, що здаються важливими та правдивими, після завершення дії психоделіку виявляються очевидно абсурдними. Точний механізм "загибелі его" під дією психоделіків невідомий, але зниження активності мережі пасивного режиму роботи мозку, що займається в тому числі підтримкою відчуття своєї індивідуальності, спостерігається при використанні психоделіків та вважається можливою причиною. [3][4][5]
Деякі можливі ефекти психоделічних речовин:
- ілюзії;
- синестезія;
- відчуття страху, депресія, ейфорія, умиротворення; можливі різкі переходи від одного стану до іншого;
- порушення координації рухів, сприйняття схеми тіла;
- слухові і зорові псевдогалюцинації;
- яскраві переживання події минулого;
- тимчасове і просторове порушення сприйняття навколишнього світу;
- ілюзорні неординарні здібності (наприклад, ілюзія телепатії).
Вважається, що іноді навіть одноразове застосування псилоцибіну призводить до довготривалих позитивних змін особистісних якостей, таких як збільшення відкритості, посилення естетичного сприйняття, уяви, творчих здібностей, — особливо, якщо учасники експерименту відчували містичні переживання[26].
За всю історію використання психоделіків не було зареєстровано жодного випадку смертельного передозування ними. Психоделіки вважаються фізіологічно безпечними, не викликають залежності [27].
При цьому, однак, застосування психоделіків не є цілком безпечним. Психоделіки пригнічують критичне мислення та координацію. Через ілюзії неординарних здібностей та порушення критичного мислення людина під дією психоделіка може нашкодити собі та іншим, наприклад, вирішивши вийти на дорогу прямо перед автомобілем, вважаючи себе нематеріальною.
Окрім того використання психоделіків пов'язано з ризиком психологічної шкоди. Можливі яскраві переживання спогадів, в тому числі негативних, а також галюцинації лякаючого складу. В деяких випадках спостерігалося продовження частини ефектів навіть після завершення дії препарату, приводячи до психозу, що іноді переходить у шизофренію. При цьому, однак, зв'язку між використанням психоделіків та збільшенням кількості випадків психічних захворювань не знайдено. [28][29]
Психоделіки активно використовуються в розважальних цілях. Люди приймають психоделіки як звичайні галюциногени, зазвичай через цікавість до психоделічного досвіду.
Вважається, що мікродози психоделіків (тобто дози, що не викликають повноцінного психоделічного досвіду) мають позитивний вплив на креатівність, фізичну активність, покращують емоційний баланс та допомагають при лікуванні залежностей, депресії та тривожних розладів. Через легальний стан психоделіків правдивість цих ідей перевірена не дуже надійно, але все одно набирає популярність. [30]
Багато культур в усьому світі застосовують природні психоделіки в релігійних практиках. В цьому контексті психоделіки знані як ентеогени. Гарно відомі практики південноамериканських цивілізацій накшталт психоделічного напою аяваска, що використовує рослинні джерела ДМТ для отримання психоделічних досвідів під час містичних ритуалів. [31]
Основна стаття: Психоделічна психотерапія
Психоделіки використовують для лікування психічних розладів. [32][33] Через легальний стан психоделіків в більшості країн доступ до такої терапії можна отримати лише в рамках клінічних досліджень.
Психоделічна терапія відрізняється від звичайних медикаментозних психотерапій. В той час як звичайні психотерапевтичні медичні засоби використовуються самостійно без безперервного контролю протягом тривалого часу, психоделічні засоби застосовуються в контрольованих умовах в рамках від однієї до трьох сесій. [34] Спеціалісти готують пацієнта до психоделічного досвіду та допомагають зробити з нього висновки. [35] Під час самого психоделічного досвіду пацієнт зазвичай надягає темні окуляри та слухає музику, а терапевтична команда втручається лише якщо виникають проблеми. [36]
На даний момент високоякісних клінічних досліджень щодо ефективності психоделічної терапії мало [37], але наявні досліди показують потенціал терапії в лікуванні тривожних та депресивних розладів, залежностей та психологічній допомозі пацієнтам з невиліковними захворюваннями.
- Психоделія
- Психоделічний досвід
- Психоделічна психотерапія
- Психотропні речовини
- Наркотики
- Дизайнерські наркотики
- Когнітивна свобода
- Психопластогени
- Психофармакологія
- ↑ Nichols D. E., Psychedelics, 2016, с. 266.
- ↑ 1920-1996., Leary, Timothy, (2007). The psychedelic experience : a manual based on the Tibetan book of the dead. Citadel Press. ISBN 978-0-8065-4182-2. OCLC 318713242.
- ↑ а б Smigielski, Lukasz; Scheidegger, Milan; Kometer, Michael; Vollenweider, Franz X. (2019-08). Psilocybin-assisted mindfulness training modulates self-consciousness and brain default mode network connectivity with lasting effects. NeuroImage (англ.). Т. 196. с. 207—215. doi:10.1016/j.neuroimage.2019.04.009. Процитовано 11 грудня 2022.
- ↑ а б Tagliazucchi, Enzo; Roseman, Leor; Kaelen, Mendel; Orban, Csaba; Muthukumaraswamy, Suresh D.; Murphy, Kevin; Laufs, Helmut; Leech, Robert; McGonigle, John (2016-04). Increased Global Functional Connectivity Correlates with LSD-Induced Ego Dissolution. Current Biology (англ.). Т. 26, № 8. с. 1043—1050. doi:10.1016/j.cub.2016.02.010. Процитовано 11 грудня 2022.
- ↑ а б Palhano-Fontes, Fernanda; Andrade, Katia C.; Tofoli, Luis F.; Santos, Antonio C.; Crippa, Jose Alexandre S.; Hallak, Jaime E. C.; Ribeiro, Sidarta; de Araujo, Draulio B. (18 лютого 2015). Hu, Dewen (ред.). The Psychedelic State Induced by Ayahuasca Modulates the Activity and Connectivity of the Default Mode Network. PLOS ONE (англ.). Т. 10, № 2. с. e0118143. doi:10.1371/journal.pone.0118143. ISSN 1932-6203. PMC 4334486. PMID 25693169. Процитовано 11 грудня 2022.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом (посилання) Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом (посилання) - ↑ Letheby, Chris; Gerrans, Philip (1 січня 2017). Self unbound: ego dissolution in psychedelic experience. Neuroscience of Consciousness (англ.). Т. 2017, № 1. doi:10.1093/nc/nix016. ISSN 2057-2107. PMC 6007152. PMID 30042848. Процитовано 11 грудня 2022.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом (посилання) - ↑ Krebs, Teri S; Johansen, Pål-Ørjan (28 березня 2013). Over 30 million psychedelic users in the United States. F1000Research (англ.). Т. 2. с. 98. doi:10.12688/f1000research.2-98.v1. ISSN 2046-1402. PMC 3917651. PMID 24627778. Процитовано 11 грудня 2022.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом (посилання) Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом (посилання) - ↑ Lüscher, Christian; Ungless, Mark A (14 листопада 2006). The Mechanistic Classification of Addictive Drugs. PLoS Medicine (англ.). Т. 3, № 11. с. e437. doi:10.1371/journal.pmed.0030437. ISSN 1549-1676. PMC 1635740. PMID 17105338. Процитовано 11 грудня 2022.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом (посилання) Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом (посилання) - ↑ Nichols, David E. (2016-04). Barker, Eric L. (ред.). Psychedelics. Pharmacological Reviews (англ.). Т. 68, № 2. с. 264—355. doi:10.1124/pr.115.011478. ISSN 0031-6997. Процитовано 11 грудня 2022.
- ↑ STOLL W. A. Lysergsaure-diathylamid, ein Phantastikum aus der Mutterkorngruppe // Schweiz Arch. Neurol. u. Psychiat. — 1947. — № 60. — С. 279.
- ↑ STOLL W. A. Ein neues, in sehr kleinen Mengen wirksames Phantastikum : [арх. 6 вересня 2015] // Schweiz. Arch. Neur. — 1949. — № 64. — С. 483-484.
- ↑ Roubicek J, Drvota S. Psilocybin, Nové Fantastikum // Csl. Psychiat. — 1960. — № 56,1. — С. 44-55.[недоступне посилання з квітня 2019]
- ↑ Group, British Medical Journal Publishing (18 березня 2004). Humphry Osmond. BMJ (англ.). Т. 328, № 7441. с. 713. doi:10.1136/bmj.328.7441.713. ISSN 0959-8138. Процитовано 11 грудня 2022.
- ↑ Paddock, Todd; Weil, Andrew; Rosen, Winifred (2000-04). From Chocolate to Morphine: Everything You Need to Know about Mind-Altering Drugs. Teaching Sociology. Т. 28, № 2. с. 173. doi:10.2307/1319270. ISSN 0092-055X. Процитовано 11 грудня 2022.
- ↑ Nichols, David E (2004-02). Hallucinogens. Pharmacology & Therapeutics (англ.). Т. 101, № 2. с. 131—181. doi:10.1016/j.pharmthera.2003.11.002. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Creese, Ian; Burt, David R.; Snyder, Solomon H. (1975-12). The dopamine receptor: Differential binding of d-LSD and related agents to agonist and antagonist states. Life Sciences (англ.). Т. 17, № 11. с. 1715—1719. doi:10.1016/0024-3205(75)90118-6. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Passie, Torsten; Seifert, Juergen; Schneider, Udo; Emrich, Hinderk M. (2002-10). The pharmacology of psilocybin. Addiction Biology (англ.). Т. 7, № 4. с. 357—364. doi:10.1080/1355621021000005937. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Griffiths, R. R.; Richards, W. A.; McCann, U.; Jesse, R. (2006-08). Psilocybin can occasion mystical-type experiences having substantial and sustained personal meaning and spiritual significance. Psychopharmacology (англ.). Т. 187, № 3. с. 268—283. doi:10.1007/s00213-006-0457-5. ISSN 0033-3158. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Freye, E. (2009). Pharmacology and abuse of cocaine, amphetamines, ecstasy and related designer drugs : a comprehensive review on their mode of action, treatment of abuse and intoxication. Dordrecht: Springer. ISBN 978-90-481-2448-0. OCLC 489218895.
- ↑ Kärkkäinen, J.; Forsström, T.; Tornaeus, J.; Wähälä, K.; Kiuru, P.; Honkanen, A.; Stenman, U.‐H.; Turpeinen, U.; Hesso, A. (2005-04). Potentially hallucinogenic 5‐hydroxytryptamine receptor ligands bufotenine and dimethyltryptamine in blood and tissues. Scandinavian Journal of Clinical and Laboratory Investigation (англ.). Т. 65, № 3. с. 189—199. doi:10.1080/00365510510013604. ISSN 0036-5513. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ McKenna, Dennis J.; Towers, G.H.N.; Abbott, F. (1984-04). Monoamine oxidase inhibitors in South American hallucinogenic plants: Tryptamine and β-carboline constituents of Ayahuasca. Journal of Ethnopharmacology (англ.). Т. 10, № 2. с. 195—223. doi:10.1016/0378-8741(84)90003-5. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Strassman, Ruck J. (1 лютого 1994). Dose-Response Study of N,N-Dimethyltryptamine in Humans: II. Subjective Effects and Preliminary Results of a New Rating Scale. Archives of General Psychiatry (англ.). Т. 51, № 2. с. 98. doi:10.1001/archpsyc.1994.03950020022002. ISSN 0003-990X. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Davis, Alan K; Clifton, John M; Weaver, Eric G; Hurwitz, Ethan S; Johnson, Matthew W; Griffiths, Roland R (2020-09). Survey of entity encounter experiences occasioned by inhaled N,N -dimethyltryptamine: Phenomenology, interpretation, and enduring effects. Journal of Psychopharmacology (англ.). Т. 34, № 9. с. 1008—1020. doi:10.1177/0269881120916143. ISSN 0269-8811. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Hallucinogens Recruit Specific Cortical 5-HT2A Receptor-Mediated Signaling Pathways to Affect Behavior[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ Aldus Huxley. The Doors of Perception and Heaven and Hell. — ISBN 0-0605951-8-3.
- ↑ Katherine A MacLean, Matthew W Johnson, Roland R Griffiths (November 2011). Mystical experiences occasioned by the hallucinogen psilocybin lead to increases in the personality domain of openness. Psychopharmacology. 25 (11): 1453—1461. doi:10.1177/0269881111420188.
- ↑ Nichols, David E. (2016-04). Barker, Eric L. (ред.). Psychedelics. Pharmacological Reviews (англ.). Т. 68, № 2. с. 264—355. doi:10.1124/pr.115.011478. ISSN 0031-6997. PMC 4813425. PMID 26841800. Процитовано 12 грудня 2022.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом (посилання) - ↑ Krebs, Teri S.; Johansen, Pål-Ørjan (19 серпня 2013). Lu, Lin (ред.). Psychedelics and Mental Health: A Population Study. PLoS ONE (англ.). Т. 8, № 8. с. e63972. doi:10.1371/journal.pone.0063972. ISSN 1932-6203. PMC 3747247. PMID 23976938. Процитовано 12 грудня 2022.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом (посилання) Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом (посилання) - ↑ Amsterdam, Jan van; Opperhuizen, Antoon; Brink, Wim van den (2011-04). Harm potential of magic mushroom use: A review. Regulatory Toxicology and Pharmacology (англ.). Т. 59, № 3. с. 423—429. doi:10.1016/j.yrtph.2011.01.006. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Webb, Megan; Copes, Heith; Hendricks, Peter S. (2019-08). Narrative identity, rationality, and microdosing classic psychedelics. International Journal of Drug Policy (англ.). Т. 70. с. 33—39. doi:10.1016/j.drugpo.2019.04.013. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Ismael Eduardo Apud Peláez (2020). Ayahuasca: Between Cognition and Culture. Publicacions Universitat Rovira i Virgili. ISBN 978-84-8424-834-7. OCLC 1229544084.
- ↑ Reiff, Collin M.; Richman, Elon E.; Nemeroff, Charles B.; Carpenter, Linda L.; Widge, Alik S.; Rodriguez, Carolyn I.; Kalin, Ned H.; McDonald, William M.; and the Work Group on Biomarkers and Novel Treatments, a Division of the American Psychiatric Association Council of Research (1 травня 2020). Psychedelics and Psychedelic-Assisted Psychotherapy. American Journal of Psychiatry (англ.). Т. 177, № 5. с. 391—410. doi:10.1176/appi.ajp.2019.19010035. ISSN 0002-953X. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Marks, Mason; Cohen, I. Glenn (2021-10). Psychedelic therapy: a roadmap for wider acceptance and utilization. Nature Medicine (англ.). Т. 27, № 10. с. 1669—1671. doi:10.1038/s41591-021-01530-3. ISSN 1078-8956. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Nutt, David; Erritzoe, David; Carhart-Harris, Robin (2020-04). Psychedelic Psychiatry’s Brave New World. Cell (англ.). Т. 181, № 1. с. 24—28. doi:10.1016/j.cell.2020.03.020. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Garcia-Romeu, Albert; Richards, William A. (4 липня 2018). Current perspectives on psychedelic therapy: use of serotonergic hallucinogens in clinical interventions. International Review of Psychiatry (англ.). Т. 30, № 4. с. 291—316. doi:10.1080/09540261.2018.1486289. ISSN 0954-0261. Процитовано 12 грудня 2022.
- ↑ Johnson, Mw; Richards, Wa; Griffiths, Rr (2008-08). Human hallucinogen research: guidelines for safety. Journal of Psychopharmacology (англ.). Т. 22, № 6. с. 603—620. doi:10.1177/0269881108093587. ISSN 0269-8811. PMC 3056407. PMID 18593734. Процитовано 12 грудня 2022.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом (посилання) - ↑ Bender, David; Hellerstein, David J. (2022-06). Assessing the risk–benefit profile of classical psychedelics: a clinical review of second-wave psychedelic research. Psychopharmacology (англ.). Т. 239, № 6. с. 1907—1932. doi:10.1007/s00213-021-06049-6. ISSN 0033-3158. Процитовано 12 грудня 2022.
- Jenkins J. P. Psychedelic drug : [арх. 25 січня 2016] // Encyclopædia Britannica.
- Nichols D. E. Psychedelics. — Vol. 68, no. 2. — P. 264-355. — ISSN 1521-0081. — DOI:10.1124/pr.115.011478.
- Хофман А. ЛСД — мой трудный ребенок / Альберт Хофман.
- Х'юстон С. Имеют ли психоделики религиозное значение? / Смит Хьюстон // Пути за пределы «эго» / под ред. Р. Уолша и Ф. Воон. — М., 2006. — С. 135—139.
- Фрагментированное чувство бытия: Мозг и психоделики : Уникальное исследование показало, что «психоделические» вещества нарушают внутримозговые коммуникации // Популярная механика : журнал. — 2012. — 26 января.
- Мозг под кислотой : Нейробиологи наблюдали влияние психоделиков на нервные клетки / Олександр Еникеев // Lenta.ru. — 2016. — 13 июня.